ОСТРОВЪТ НА ЧЕРЕПА ДВЕ СЕДМИЦИ ПО-РАНО
ВИСОКО НАПРЕЖЕНИЕ
Къде беше?
- Разхождах се. - Сам?
А с кого?
- Какво е това? - Скицник.
Дай да го видя.
Може ли една?
Бира?
Изненадваш ме.
Кампай.
Утре ще разберем
дали всичко това си е струвало,
когато върнем Кейт.
Ако беше седмица или месец, имаше шанс да е жива.
Но минаха две години.
Може да не са две години.
Какво значи това?
Времето там вероятно не тече по същия начин.
Една година може да е един ден.
Вярваш ли го?
След атаката на Годзила,
когато изчезнах за една година,
заминах за Аляска
да докажа теорията на родителите си.
Там открих разлом.
Влязъл си.
За ден,
най-много два.
Когато най-сетне излязох в Африка, беше минала година.
Защо криеше това досега?
Исках да ви предпазя,
за да не ме последвате.
Но този път бяхме заедно.
На това откачено място
бях щастлив да работя с теб.
Благодарение на теб
си върнах пропиляната година.
Извинете. Това ли е погребението на Хироши Ранда?
Да, това…
Зук?
Възможно ли е?
Рано или късно трябва да поговорим.
Тежи ми мисълта,
че нямаше възможност да се сбогуваш с него.
Иска ми се да можех да върна времето.
- Ако знаех, че той идва… - Моля?
Какво очакваше? Беше застанала пред чудовище.
- Какво правеше там? - Не знам, не се контролирах.
Не знам какво ми става, повярвай ми.
Татко щеше да иска да разберем.
Побъркала си се.
Татко е мъртъв.
Всичко наред ли е?
Не, не е!
Надвиснала е заплаха, а никой не знае какво да правим.
Ти знаеш ли? А "Монарх"?
Кой знае кога ще се появи Годзила да оправи кашата на Кейт!
Кентаро, знам, че скърбиш.
Но който и да е виновен,
като се карате, няма да върнете баща си.
Кентаро.
Ще си тръгваме.
Кентаро.
Кей, един стар приятел иска да те види.
Д-р Сузуки.
Д-р Ранда.
Майор Шо се опита да ми обясни.
На моите години си, а виж как изглеждаш.
Знам, че е невероятно.
Поводът не е приятен,
но така се радвам да видя двама ви.
Ти трябва да си Кейт.
Хиро много ми е разказвал за теб.
Не знаех, че сте поддържали връзка.
Той често ме навестяваше в Хатерума.
Ако не беше изобретението на този човек, нямаше да сме тук.
- Трябва да го видиш някой път, Кейт. - Защо не още сега?
- Не бихме искали да се натрапваме. - Не, моля ви, ще се радвам.
Докато "Монарх" търси чудовището, това може да ни донесе малко покой.
Ще си разказваме за Хиро.
Няма особен смисъл да стоим тук и да чакаме да се появи.
Моля.
Пази ми го, Хиро.
Обещавам да оправя нещата.
ПО МОТИВИ ОТ "ГОДЗИЛА"
Първият ни ден.
СЕДАЛИЩЕТО НА "МОНАРХ" 1958 г.
- Добро утро. - Добро да е.
Добро утро, д-р Миура, г-н Ранда.
- Добро утро. - Аз съм Алис, секретарката на г-н Ранда.
- Наистина ли? - Разбира се.
Вашата секретарка, д-р Миура, отиде за храна.
Добре.
Много мило от нейна страна.
Насам за новия офис на "Монарх".
Вашият кабинет е тук, докторе.
Леле-мале.
Вашият е съседният, г-н Ранда. Хубав е почти колкото този.
"Без издънки. Генерал Пъкет."
Не си поплюва.
Не е за вярване, а? "Монарх" е на три континента.
На твоите снимки дължим създаването на станциите.
Нямам търпение да съм пак на терен.
- Не бързай, първо си подреди кабинета. - Добре.
А и не знаем кога пак ще се появи чудовището.
- Какво е това? - Хиро я нарисува.
Нарекохме чудовището "хирозавър".
Чук-чук.
Брей, с парадната униформа!
Трябваше да съм изтупан за този лъскав офис.
Здрасти, Лий.
Кей.
Искаш ли да го осветим?
Всъщност, ако ми позволиш,
искам да вдигна тост.
Добре.
Като ви срещнах за пръв път преди шест години, си помислих:
"Тези ще си намерят смъртта".
Накрая осъзнах, че по-вероятно е аз да го отнеса.
Но сега виждам, че не само сте способни да се пазите,
но и може би един ден ще спасите всички ни.
Наздраве.
Чудесен тост, но защо ми прозвуча като сбогуване?
Издадох ли се?
Зачислиха ме другаде.
- Какво? - Не.
Това е абсурдно, ще се обадя на Пъкет.
Недей, вече говорих с генерала.
Именно той одобри молбата ми.
Молбата ти?
Да, повишават го в чин и ми предложи място в щаба си.
Винаги съм мислил, че заедно ще работим по този проект.
Няма да е същото без теб, Лий.
Ще съм в Мериленд, не на Луната.
Все тая къде ще си. Мислех, че с нас ти харесва.
Не е важно дали ми харесва, а кое е най-добре за трима ни.
И така,
за "Монарх".
Мей?
Здрасти. Съжалявам, че не бях на погребението.
Едва ли ви е било до мен.
След случилото се ще проявя разбиране, ако и тук не съм желана.
Мога да…
- Не си ли говорила с Кейт? - Не, първо дойдох да видя как си.
Не ми се говори, да пийнем по нещо.
Не козирувай, не рапортуваш на мен.
Татко.
Колко време мина? Три, четири години?
- Пет. - Пет години.
Времето лети! Не стой на вратата. Има много да си разказваме.
ПОЛКОВНИК ЛИЛАНД ЛАФАЙЕТ ШО II
Не е за вярване, че ще служа със сина си на едно място.
Военнослужещите тук се познават. Другарувам с половината старши офицери.
- Ще бъдеш обгрижван. - Какво правиш?
- Да полеем новото ти назначение. - Не, утре ми е първият ден.
Не може ли да изпиеш едно в осем часа вечерта?
- Не, искам да съм с трезв ум. - Прав си.
Знам колко много значи за теб одобрението на Пъкет.
Добре, само едно.
- Още по-добре. Тази бутилка е скъпа. - Да бе!
Е, ще говорим ли за това?
- За кое? - Защо напусна "Монарх".
Не знам, не ни е силна черта.
- Кое? - Личните разговори.
Значи е лично. Пречука или изчука някого?
Стига, татко. Защо да е това?
Значи е любов. Жената на офицер ли? Секретарката?
- Престани. - Медсестра, нечия майка?
Беше колежка.
Колежка.
Учен.
Най-умният човек, когото познавам.
И явно е заета.
От втория по знания след нея.
Но за нищо на света не бих му го признал.
Да.
Обичам тази страна,
но ни подлъгва да мислим, че можем да имаме всичко.
Успех, щастие, семейство.
Но честта
си има цена.
Не съм убеден, че ми е останала чест.
Сгафил си, нали?
Да.
- Още едно? - Беше една глътка.
Налей да изпия едно цяло питие.
Седял съм на тази маса безброй пъти
и съм се питал защо се провали операция "Пясъчен часовник".
Какво стана?
Не предвидих забавянето на времето. Всяко уравнение беше сгрешено.
Чудо е, че онзи разлом не ни уби.
След това ме вкараха в черния списък.
Останах без виза, реномето ми се срина, изобретенията ми бяха унищожени.
Всичките ли?
Казаха ми, че само да погледна дори един изотоп,
от "Монарх" ще ме приберат на топло.
После Хироши ме намери.
Интересуваше го телефонът ми за чудовища.
Какво?
Устройството.
Казах му, че преди години от "Монарх" ми го взеха.
Но Хироши реши да направи ново от нулата.
За Хиро.
Мислех да ви долея, но бутилката е празна.
Ей там има още.
Като видях, че продължава труда ми, това ми вдъхна сили.
И тази е празна, Зук.
Покажи ми къде държиш хубавите неща.
Боже.
Ужас!
- Здрасти, защо си тук? - Имах среща рано сутринта. Гладен ли си?
Наблизо има едно местенце, правят божествени палачинки.
- Изкушавам се, но не искам да закъснея. - Хайде, вече предупредих Пъкет.
- Вече закусих. - Подсъдно е, ако не опиташ палачинките.
Добре, само едно кафе.
- Помниш ли последния път при Сота? - Да, на Нова година.
Да.
По погрешка ни сипа "Ямазаки" за 9000 долара.
"Не го гълтай, изплюй го в бутилката!"
Сякаш е било в друг живот.
Обикалях баровете, общувах с готини американци.
С кого, с мен ли?
А сега видях как баща ми умря като куче.
Кентаро, не е нужно да го правим. Може да си ходим.
Не, спокойно.
- Това го нямаше преди. - Насам ли е барът на Сота?
Здравейте. Маса за двама ли?
- Да. - Насам.
Това не е ли барът на Сота? Какво е станало?
Има нов собственик.
- Да. - Преди година го продаде.
Но ще ви хареса.
Да идем другаде.
Не, дойдох да пийна нещо тук. Ще си взема питие.
- Здравейте. - Уиски.
- Имате ли уиски? - Да, правим коктейл с малини.
Добре, но без малините.
Благодаря.
Да пием за татко.
Откога си трезвеник?
Хироши нямаше да иска заради смъртта му да плюеш на години въздържание.
Спокойно. Искам само да унищожа звяра, който го уби.
Не можеш.
Аз не, но Годзила може и само ти знаеш как да го примамиш.
Затова се самопокани.
Искам само да помогна да оцелеем.
Каквото и да опитваме, все грешим. Но не мога да се откажа.
Може да спасим милиони хора, Зук.
Знаеш го, довери ми се.
Ела да видиш доматите ми.
Като видях подобренията на Хироши по телефона ми за чудовища,
се вдъхнових да измисля нещо ново.
Супер.
С това можеш ли да привлечеш чудовище?
На теория.
А да го насочиш към конкретна цел?
Говорим теоретично. Обясни ми какво прави.
Така и не проработи, защото разсъжденията ми са били грешни.
Но вече знам за забавянето на времето,
трябва само да изчисля времевата разлика между нашия свят и Оста.
Правилният въпрос е не къде си видял Годзила, а кога.
Помниш ли, като се разболях преди няколко години?
Тъкмо бях заживяла тук, бях в чужда страна
и се самосъжалявах.
Бях унила и самотна, а ти се появяваше на вратата ми
с рамен и всички серии на "Завръщане в бъдещето"
три поредни вечери.
Най-милото нещо, което някой е правил за мен.
Сериозно говоря.
Бъди пак онзи добродушко,
на когото хич не му се удава да имитира Док Браун.
Съжалявам.
- Няма нищо. - Сгреших.
- Спокойно. - Харесваш друг Ранда.
- Ама че странно. - Сестра ми, нали?
- Кентаро… - Но тя не те пожела.
Оставям те да се успокоиш. Ще ти звънна утре сутрин.
И за мен.
Видях, че гаджето те заряза. Съжалявам.
Не ми е гадже.
Трябваше да опиташ, нали?
Наздраве.
ИЗВЪНРЕДНА НОВИНА
Кой знае, до утре всичко може да е свършило.
Искаш ли компания?
Не е ли странно? Звездите са от друго време.
Светлината, която виждаме сега, е от миналото им.
Но тя някак продължава да пътува.
Като спомен, който не избледнява.
Това успокоява ли те?
Така си казвам.
В някоя част на тази вселена…
е светлината на Хироши.
Кейт, не мърдай.
Това вълнение на водата…
виждала съм го.
Когато чудовището Х беше наблизо.
Не, сигурно е на хиляди километри.
Да.
- Откога се случва? - Откакто пуснах чудовището Х.
- Значи това си имала предвид на самолета. - Не знаех какво е.
- Мислех, че съм луда. - Не си.
Всичко ми разкажи.
Трябва да измерим сигнала, който получаваш.
Може да използваме оборудването на Сузуки.
- Какво правят? - Не знам. Къде отивате?
- Какво е това, как действа? - Това искаме да разберем.
Ще изпробваме способностите му.
Отиваме в планината Осоре.
Там е разломът, пред който се събудих през 1982 г.
Искаш да отвориш разлом към Оста?
Не точно сега. Само ще разберем дали е възможно.
С каква цел? Защо ще рискувате да пуснете чудовище?
Годзила не е обикновено чудовище.
Какви ги говориш?
Боже мой! Искаш Годжира и чудовището Х да се бият.
Да, това искам.
Но се надявам ние да определим мястото и времето.
Полудя ли? Това не са кучета, които да насъскваш едно срещу друго.
А ако имаш най-едрото и яко куче?
Няма да отваряме разлом.
Само ще тестваме способностите му.
Говориш като генералите, Лий. Не можеш да контролираш Годжира.
Ти не беше такъв.
Не знам, Кей, може би е по-добре така.
Д-р Сузуки, недей.
Съжалявам, д-р Ранда,
но бездействието ще ни струва скъпо.
Но това са живи същества.
Много по-интелигентни и древни, отколкото си представяме.
А ние сме човешки същества.
Също като чудовищата искаме да оцелеем на върха на хранителната верига.
Ние срещу тях, Кей.
Накрая само едно е важно.
Кой печели.
Атаката на Годзила - пий.
- Какво правиш? - Записвам ти номера си.
Понеже одеве ти биха шута, очевидно няма да ми го поискаш.
Поех инициативата.
Годзила - пий.
Като въртят нонстоп този ужас, хората претръпват.
Не съм съгласна.
- Само дето го превърнахме в надпиване. - Вярно.
Но може би трябва да претръпнеш, за да не се панираш, когато се случи.
- Няма как да не се панираш. - Ти сигурно знаеш.
- Какво? - Откъде знаеш, че съм виждал чудовище?
Просто предположих.
Прекалих с алкохола.
Коя си ти, по дяволите?
Изабел. Баща ми е Уолтър Симънс.
Какво? Пратиха те да ме шпионираш ли?
Не, проследих те, но не са ме пратили.
Даже ми казаха да не те заговарям, защото ще се ядосаш.
Добър съвет.
Не смятам, че си готов да оставиш "Монарх" да поемат юздите или Кейт.
За мен всички сте еднакви.
Стига де. Нека ти докажа, че грешиш.
Трябваше да го видиш, татко. Беше колкото небостъргач.
Дъхът му беше огнен. Благодаря.
Няма нужда. Дайте да платя и тръгвам.
- Спокойно. Благодаря. - Трябваше да съм там преди два часа.
Няма да закъснееш, вече не работиш за Пъкет.
Какво искаш да кажеш?
Поисках да те изпратят като съветник във Виетнам.
Забавен си.
Съветник.
- Да, с това се занимавах сутринта. - Какво?
- Военни съветници? - Точно така.
- Защо си го направил? - Знам кое е най-доброто за теб.
Ако си се успокоил, ще ти обясня.
Онази добре платена работа при Пъкет е примамлива,
но никога няма да се издигнеш, ако биографията ти не е за възхита.
След поражението на французите в Диенбиенфу
сме по-ангажирани в този регион,
може да понатрупаш боен опит.
Не искам да повтаряш моите грешки.
От наивност се доверих на неправилните хора.
Политиката не ме вълнуваше и изпуснах шанса да изградя кариера.
Увлекателна история. Искаш да повярвам, че си пропилял шанса си от наивност?
Изплюй камъчето.
Десет пъти съм обиколил света
и съм виждал чудовища колкото бойни кораби.
Неща, противни на логиката.
А след пет години с какво ще се хвалиш?
Татко, опитваме се
да предпазим човечеството, като изучим чудовищата.
Мислиш ли, че искат да съжителстват с нас?
Нима мислиш, че искат да се разбираме? Не, искат да ни унищожат.
Интересува ги само оцеляването им. Чуй нещо - и нашият интерес е същият.
Защото накрая само едно е важно - кой печели.
Да, само това е важно.
Лий, безпокои ме нещо.
Какво?
А ако Годзила се появи?
ТРЕВОГА
Кентаро!
Слава богу! Тревожех се за теб.
- Егати! - Мей, не спирай.
- Кейт? - Спокойно, той не иска да ни убива.
Добре ли си?
Слава богу.
Всичко наред ли е?
Новият ви дом, капитане.
Сър.
- Благодаря, редник. - Приятен ден, сър.
Изабел. Оставете съобщение.
Кентаро е.
Докажи, че греша.
Да намерим чудовището Х, преди Лий да извика Годжира.
Ако това, което усещаш, е от чудовището Х,
сигналът може би ще ни отведе при него.
Да опитаме пак.
- Готова ли си? - Вода и ток. Какво може да се обърка?
Ще проуча вълните, които минават през теб, като ги преобразувам в ел. сигнали.
Отчиташ ли нещо?
Амперажът е нисък.
Сигналът е слаб.
Може и да го усиля, ако се потопиш още.
Страх ме е.
Последния път…
Знам, няма да бързаме.
Потопи се докъдето можеш. Ще усетиш кога да спреш.
А ако не усетя?
Аз ще усетя.
Тук съм.
Боже! Получава се.
Кейт, ти успя.
Чуй.
Какво има?
Чуваш ли това?
Паника.
Страх.
Мисля, че е объркано.
Това е мястото, където излязох.
Тогава да проверим, ако отчетем забавянето на времето,
дали ще открием Годзила.
Какво?
Остатъчната енергия от разлома и тази, която ние добавяме,
може да предизвикат квантови изкривявания.
Можем да избегнем смущението, ще събираме данните чрез проводник.
Идеята ми допада.
Аз ли съм проводникът? Като хвърчилото на Бенджамин Франклин?
Да, нещо такова.
Трябва да си близо до разлома,
по-близо, отколкото е разумно.
- Какво може да се обърка? - Най-лошото е…
Не знам.
Боже мили! Лий.
Извинявай, че не те предупредих. Знаех си, че си тук в почивен ден.
Лий, съжалявам, че не се опитах да те убедя да останеш.
Недей.
Исках, но явно вече беше решил, а и нещата между нас…
Да, слушай.
Дойдох да ти кажа,
че дори да се справяте добре и сами,
за себе си не съм убеден.
Това, по което работите, Кей, е много важно
и обещавам да не намесвам чувствата си в името на "Монарх".
Тоест, ако позицията все още е свободна.
Разбира се.
Незаменим кадър си, Лий.
Кей.
Защо размисли?
Представих си бъдещето без двама добри умници и не ми допадна.
Не би казал "добри"… Стой да видиш маршрута на Били през Урал.
Станал е инцидент в съветска електрическа централа.
Районът е отцепен в радиус от 150 км. Нещо става там.
- Къде се намира? - В Казахстан.
Тези трябва да се синхронизират, защото…
Опитвал ли си се да водиш разговор в ураган?
- Ясно. Къде да застана? - Малко по-надолу.
- Тук добре ли е? - Да, точно там.
Точно така, стой там.
Започва.
Дръпни се.
Полека, Зук.
- Получава ли се? - Улавям аномалия.
Не знам дали е чудовище.
Получавам силен сигнал.
Годзила ли е?
Устройството откри нещо.
Но май не е Годзила.
Намали малко! Дърпа ме!
Давай, Зук!
Зук, ще падна в разлома. Спри това нещо!
Спрях го.
Видя ли това?
- Какво стана? - Не знам.
Инструментите отчитат нещо, но не намирам логика.
На кого му пука? Беше яко! Не знам какво направихме, а ти?
Ами не.
Ало?
До щаба, чуваме ли се? Край.
Кой е?
С кого разговарям?
С майор Лиланд Лафайет Шо III.
Екипажът ми загина.
Капсулата се повреди, храната ми свърши.
Изведете ме от тук.
Превод на субтитрите Катина Николова