15 JUNI 1944 STORMADE AMERIKANERNA DEN JAPANSKA ÖN SAIPAN
FÖR ATT TA ÖVER EN STRATEGISK FLYGBAS OCH SKICKA BOMBPLAN MOT JAPANS HEMÖAR.
7 JULI PLANERADE DEN JAPANSKA ARMÉN ETT SISTA SJÄLVMORDSANFALL
OCH KROSSADE FRONTLINJERNA FÖR ATT ANGRIPA BÅDE ARMÉ-OCH MARINENHETERNA.
TROTS ATT TVÅ BATALJONER NÄSTAN UTPLÅNADES
UNDER DEN 15 TIMMAR LÅNGA ATTACKEN
FORTSATTE DE AMERIKANSKA STYRKORNA ATT STRIDA UNDER NATTEN.
DET HAR KALLATS FÖR STILLA HAVETS DAGEN-D
Så är det också med de dödas uppståndelse.
7 JULI 1944
Det som sås förgängligt...
uppstår oförgängligt.
Det som sås i svaghet uppstår i kraft.
Det som sås i vanära uppstår i härlighet.
Det sås en jordisk kropp, det uppstår en andlig kropp.
Om det finns en jordisk kropp, finns det också en andlig kropp.
- Därför älskar jag majoren. - Fem km norr bör det finnas ett sjukhus.
Håll ögonen öppna, vi är inte längre i London.
- Vi har träd, så akta ryggen. - Uppfattat.
- Ingen tid för te, major? - Ingen tid för te, menig.
Kom ihåg att det här är en snabb framfart.
Om fem-sex dagar kanske ni sitter hemma hos mormor och äter gröt.
Min mormor är bästa kocken i Texas.
Då kan du hälsa att hon har ett nytt hungrigt barnbarn som heter Gustavo.
Jag bryr mig inte om din mormors mat, men jag vill träffa din syster.
Grabben, du är lite för ung för det. Kanske när du har blivit äldre.
Ta skydd! Akta ryggen!
Ta dem!
Du är en kallblodig mördare, sir.
Låt mig se. Du har blivit huggen, soldat.
Se till att hålla tryck mot såret. Tryck.
Få se vad vi har här.
Se till att ringa min mamma. Hon kommer att bli arg; riktigt arg.
Menige Shaw! Vi måste flytta på oss. Kan du röra dig tyst?
- Ja, sir. - Upp på fötterna.
Vic. Har du vilat? - Nej.
- Du ser förjävlig ut. - Tack.
Jag kan ordna difenhydramin till dig. Jag tog det när min svärmor var på besök.
Förhoppningsvis går det inte så långt. Något mer?
Jag såg något annat i lasten som jag är osäker om vi behöver.
- Vad? - Bourbon.
- Nej, jag måste hålla huvudet på skaft. - Vi har ändå ingen "difen" härute.
- Vi ska köra dubbla skift idag. - Nej, nej...
- Vi skulle få ny personal från Hawaii. - Jag har också hört det.
- Det verkar inte bli så längre. - Vilken jävla skit.
- Prata med din vän. - Jag kanske ska det.
Lösenord?
- Kom igen, Jake. Det är jag. - Lycka till. Generalen är på dåligt humör.
- Är han inte alltid det? - Det är värre nu.
- Värre? - Jag varnar dig bara.
Tack för tipset.
Lösenord!
Jag har inte sovit på flera dygn. Hur ska jag minnas lösenordet?
Det var nära nog.
Den här ger mig hemlängtan.
Den skänker en viss normalitet i all denna galenskap.
- Cigg? - Tack, men jag har slutat.
- Det hjälper mot huvudvärken. - Beroende brukar det kallas.
- Vad kallar de denna? - En bonus?
Det dricker jag till.
Vad kan jag hjälpa dig med, Vic?
Jag fick precis höra att vi inte får in nya kirurger.
Jag hörde samma sak.
Det är ett misstag. Vi blir överkörda.
- Vad vill du att jag ska göra åt saken? - Vädja om vår sak.
De lyssnar inte. De satte mig här, så att de slapp lyssna på mig.
Morfinet är försenat en vecka.
Trupperna är vår prioritet.
Jag... Jag sover inte om natten.
Jag är inte den enda. Vi arbetar flera skift i rad utan raster.
Det har gått mer än en månad, Jake.
- Skakar din hand fortfarande? - Inte för ögonblicket.
Det blir värre om du fortsätter så här utan sömn.
Då har du inget värde varken som kirurg eller soldat om du behöver beväpna dig.
Lyckligtvis behöver kirurger inte beväpna sig under striderna.
Vic.
- Jag ska göra vad jag kan. - Tack, Jake.
Du borde ta det lugnt med spriten.
Jag förbereder mig för att skåla med Jesus när min tid är kommen.
- Ska det inte vara med vin? - Vem har koll?
Vic.
Du får snart resa hem.
Jag önskar att min framtid såg likadan ut.
Håll fast patienten och förbered honom för operationen.
Rulla in och förbered honom.
Håll fast patienten! Ta tag i benen!
- Ligg still, grabben. - Du kommer att klara dig.
Herregud, min arm! Jag kommer förlora armen!
- Andas djupt. Fokusera på mig. - Jag kommer förlora armen!
- Du klarar dig! Jäveln överraskade mig!
- Vad har vi? - Splitter i armen. Slet sönder den.
Han har fått morfin, men den hjälper inte.
- Armen? - Den måste amputeras.
- Vad heter du, grabben? - Adell.
- Är det ditt för-eller efternamn? - För. Efternamn Dollins.
- Dollins? Varifrån kommer du? - Paris, Texas.
Jag har en kusin i Greensville. Har du varit där?
Ja.
- Håll fast honom. - Där ligger ett grymt hamburgarhak.
- Har jag rätt? - Ja, det gör det.
Ja, det gör det.
Och flickorna i Texas? Söderns tjejer är fantastiska.
Min är från Tennessee, men du måste skaffa dig en av dem.
Ja, flickorna från södern...
- Du var duktig, grabben. - Ingen fara. Ingen fara.
Du klarar dig. Titta inte. Det gick bra.
- Min arm! Min arm! - Stoppa blödningen.
Vad ska jag göra med en arm?
Lägg honom i ett rum och se till att någon skriver ett brev hem åt honom.
- Det gäller er med. Kom. - Du följer med oss, sötnos.
Så ja, gott folk. Sätt fart.
Fan!
Fall tillbaka! Fältmarskalk Fukuda ska leda ett anfall mot sjukhuset!
Menig. Upp på fötterna, soldat.
Kom igen!
Camilla, han måste omedelbart opereras!
Han har ett öppet sticksår som blöder kraftigt.
- Ni hade tur som överlevde. - Vad trodde du?
Major Porter, Staten Island. Gustavo här är från Los Angeles.
McWeber, Brooklyn. Kom igen!
KLOCKAN 11.00
- Bra jobbat. - Tack.
Ge honom lite av min farfars vodka.
Smugglar du sprit, unga dam?
- Du har väl inte smakat på vodkan än? - Nej.
- Förlåt. - Du väckte mig inte.
Jag kan inte sova på den här gudsförgätna ön.
Kan du göra mig en tjänst? Ta hand om någon som mår sämre.
- Är du säker? - Ja.
Sömnproblem är vanligt här.
- Var skickades du hit från? - Storbritannien. Hör du inte det?
- Jag hör att du är från New York. - För du kommer från Brooklyn.
Men din bristande dialekt tyder på att du inte varit där på ett tag.
Jag flyttade till Kalifornien och studerade på UCLA.
Det var min nästa fråga, men du...
Jag lärde mig lite gammal, hederlig engelska när jag var stationerad där.
- Den dyker upp när jag blir förbannad. - Jaså? Jag hör inget.
Du lär få höra det. Hur mår Gustavo?
Tio minuter till och han hade inte överlevt.
Leanne är bra med patienterna. Hans chanser är goda.
Det låter bra.
Jösses! Vad ger ni mot smärtan här? Läsk?
Försiktigt. Du förlorade mycket blod.
Skadan sitter några centimetrar från njutarna.
Ett snyggt sår som matchar den andra sidan.
- Jag såg ärret och alla andra. - De berättar om mitt liv.
- Fick du alla ärren i strid? - Fan heller, Doc.
Gatuslagsmål vid Carrington Avenue. Har du aldrig varit där?
- Aldrig hört talats om det. - Du rörde dig aldrig i förorten, va?
Jag hejar på ett baseballag som inte är så bra. Jag glömde vad de hette...
- Staten Island Yankees. - De vanärar sitt namn.
Vänta lite. Jag ska säga dig... När vi har rest hem
så ska vi mötas i mitt kvarter. Få se hur kaxig du är då.
- Som du vill. - Då var det avgjort.
- Vad sysslar du med? - Ingen fara.
Vem är ansvarig här? Jag måste snacka med honom.
Det är general Carroll.
Den gamla rackaren? Jag borde ha anat. Inte konstigt att stygnen smärtar.
Han gör sitt bästa.
Jag hoppas att du inte använde den handen på mig.
- Jag har det under kontroll. - Hur då?
- Jag använder en tung säck. - Jaså?
- Så du är från Brooklyn. - Ja.
Vet du vad, Doc?
Jag måste få träffa generalen. Det är viktigt.
KLOCKAN 12.00
- Sir, får jag presentera... - Du sa inte lösenordet.
Lösenordet?
Vad har vi här? Räcker det?
Du tog hit rejäla grejer, sir.
Det är min privata samling.
En man med god smak. Du lever upp till ditt rykte.
Jag behövde det.
Det var oförskämt av mig att tömma glaset utan att presentera mig.
- Major Porter. - Kalla mig Jake.
Jag vet vem du är. Du är ökänd i vissa cirklar.
Jag var flitig i mina yngre dagar.
Vissa hävdar att det gjorde mig till en måltavla, men det är hela jävla poängen.
Skål på det.
Vad kan jag stå till tjänst med, major?
Jag ville träffa legendaren och varna er.
Varna mig?
Jag och mina män patrullerade nedanför berget när vi blev överfallna.
De flesta dog, förutom jag och den menige som nästan förblödde.
Jag höll mig undan ett tag, men hörde några av dem tala om ett anfall
mot sjukhuset under fältmarskalk Fukuda.
En riktigt elak jävel, om ni inte hört talas om honom.
Jag vet vem han är.
När ska detta anfall ske?
Det vet jag inte. Jag blev överfallen igen innan jag hörde mer.
Då ådrog jag mig mina skador.
Och vad vill du att jag ska göra med den här informationen?
Anmäla det, sir?
Jag kan sannerligen försöka, men de bryr sig inte om oss.
- Förbered dina män då. - Se dig omkring, major.
Vi har några dussin skadade män och hälften klarar knappt att gå.
127 000 trupper är utplacerade här, men du får inte understöd?
Något mer, major?
Vi är i samma sits, sir, och du måste göra något med informationen.
Du kan lämna sjukhuset när du vill.
- Då är vi körda. - Och nu vore rätt tid för det.
Men då har du ingen, sir.
- Jag ber om ursäkt, sir. - Det behövs inte, Vic.
Det var allt.
Ja, sir.
- Porter! Din information. När händer det? - Jag vet inte.
- Jag kan försöka vädja till generalen. - Vädjan är ingen hjälp.
Han har en dålig dag och kan ha druckit för mycket...
Be inte om ursäkt för honom. Han är inte ditt ansvar.
- Så vad ska vi göra? - Har du varit i strid?
Ge mig inte en min. Jag ställde en fråga: Har du varit i strid?
Eller gömmer du dig bakom dina skalpeller och morfinsprutor hela dagarna?
- Jag har gjort grundutbildningen. - Det var inte min fråga.
Har du varit i strid?
Nej.
Att plåstra om grabbar från Missouri är inte samma sak
som att se en 50-kalibersgranat riva igenom en mans bröstkorg
och några av killarna är dina vänner.
Ljuset. Det motbjudande ljudet när lemmar krossas.
Sekunder som känns som timmar. Sedan väntar man.
Man väntar på att nästa kula ska träffa en i bakhuvudet.
Om och om igen.
Jag syr ihop pojkarna dagarna i ända.
Jag har sett vad som händer om och om igen.
Okej, men du har inte sett vad som kommer ske.
Då hade du förstått varför jag är så förbannad på generalen.
Han var en jävla krigshjälte och nu är han en skugga av sitt forna jag
när vi behöver honom.
Så vad ska vi göra?
- Vi evakuerar, Doc. - Vart då? Hur?
Vi är underbemannande och vissa skadade kan inte ens gå.
Alla drar sitt strå. De som kan strida får strida.
- Här, här eller här? - Ja.
- Är du säker? - Säker.
Snabbare! Snabbare! Bete er som era liv står på spel.
Det är inte snabbt nog. Rör på benen, sergeant.
Du... Fem dollar om du spöar honom.
Klarar du det? Kan du slå honom?
Vem väckte djävulen?
- Du borde vila. - Jag kan inte.
Jag sover på sidan som inte känns så bra.
Det var väl allt. Jag antar att jag dog här.
- Ursäkta? - Strunta i honom. Han yrar bara.
Jag tror knappt mina ögonen.
Jag måste ha dött och kommit till himlen.
Å nej, jag lovar att du fortfarande lever.
Så varför ser jag bara änglar?
Därför du är i helvetet.
Ursäkta om jag förolämpade någon av er.
- Han har bara fått för mycket morfin. - Eller inte tillräckligt.
- Vad händer om jag får för mycket? - Då är det tack och god natt.
Jag behöver åtminstone inte bära vapen igen.
Mår du bra?
Jag tror det.
Varifrån sa du att du kom?
Paris, Texas?
Ja, det stämmer. Född och uppvuxen.
En soldat som heter Pete.
Lång och mörkhårig.
Han sa att hans mamma var Cherokee.
Vi var vid Pearl Harbor tillsammans.
Han tog en kula menad för mig.
Han är från Powderly. Det ligger alldeles utanför Paris, eller hur?
Ja. Jag har hört talas om Powderly.
- Ja... - Ungefär 100 invånare.
Ja...
Ja. Han berättade det.
Hur som helst, om du...
Om du någonsin stöter på honom därhemma...
hälsa att Ava tackar honom.
Okej.
Jag ska.
- Du vet att du inte måste dölja handen. - Ja, jag vet.
Majoren är en riktig skitstövel, eller hur?
- De tillverkas sådana. - Han borde kanske tillbaka till fabriken.
Lyckligtvis brukar jävlarna skapa resultat.
Kanske det.
Hur mår den där grabben?
Du måste vara mer specifik om du inte vill ha ett påhittat svar.
Grabben från södern som vi amputerade.
Jaså, han. Tuffingen.
Förutom acceptansen så mår han så gott han kan med tanke på situationen.
Morfinet gör underverk med hans hämningar. Han öppnar verkligen upp.
- Vem flörtar han med? - Gissa.
Han spelar i en annan liga. Han har ingen chans.
Han är ganska charmig när han är medvetande.
- Morfinet håller honom i schack? - Han får så mycket han tål.
Major, mitt vapen! Ge mig mitt vapen!
Ingen fara, ingen fara. Djupa andetag. Slappna av.
- Så ja... - Det gör förjävligt ont.
Jag tror dig, men du tål det.
- Vart är vi? - På ett sjukhus utanför stridsområdet.
Är de på väg hit?
Vad fan var det?
Ingen vila.
Jag ska ta dig hem, soldat.
Jag ska ta dig hem.
Jag antog att ni var obeväpnade.
- Vi blir inte tilldelade vapen. - Snacka inte skit nu.
Ni är soldater! Beväpna er!
Herregud. De kommer.
Var tyst.
Ni hör väl fan det?
Håll dig samman.
McGovern, vi måste evakuera!
Ta skydd! Ta skydd!
Glöm inte vad ni lärt er.
Det var bara första vågen. Fler kommer vare sig vi är redo eller ej.
Vad har du, Doc? Jag mår inte särskilt bra.
Jag tar hand om det.
Sir?
Flytta patienterna till en säker plats.
Jag måste till kontoret och bränna alla känsliga dokument.
Sir?
Rör på benen, mina herrar.
Ja, sir.
Skönt att han är tillbaka.
Så vad gör vi nu?
Vi begär understöd och sticker härifrån.
- Vi kan inte göra det. - Varför inte?
Jag sprang direkt till radiorummet. Det är sönderskjutet.
- Kan vi laga det? - Det tvivlar jag på.
Helvete. Okej, finns det en källare?
- Typ. - Får alla plats där?
- Självklart inte. - Det får duga. Vi flyttar oss i grupper.
Vi måste genomsöka lokalen. Vilka hittar runt bäst?
- Förmodligen vi. - Okej, ta med er understöd.
Ta med allting: Vapen, hammare, spik, rakblad... Uppfattat?
Isaac, gör plats i källaren och beväpna soldaten.
- Tack, major. - Du är skyldig mig en flaska whiskey.
- Två flaskor av respekt. - Låter bra.
- Har ni några lysraketer? - Förmodligen.
Okej. Sätt fart.
- Dessa? - Ta dem. Ja, ja.
- Kom igen, skynda er! - Okej!
Mia, kolla den sidan.
Inessa, där borta. Ta med allting användbart: Bandage, vapen.
Perfekt! Inessa, här borta.
Allt vasst. Mediciner.
Ja! Ja!
- Kom igen, tjejer. Vi måste sticka. - Det här blir väl bra?
- Okej... Så... - Ta allt ni klarar att bära.
Så... Där har vi den.
- Där är vad? - Stressavlastaren, eller hur?
Snyggt jobbat, så här långt hemifrån.
Det är en potatissäck som jag hittade i djungeln.
- Fylld med sand? - Ja.
Hjälp mig att hänga upp den igen innan vi är färdiga här. Jag vill slå några slag.
Du kommer nog få chansen att slå mycket mer än potatissäckar.
Det här fungerar. Vi flyttar ner dem.
KLOCKAN 14.00
- Spring! - Han är träffad!
Ta skydd!
Ducka! Dra undan honom!
Ta undan skadade!
- Stanna kvar hos oss. - Framåt!
Ducka! Håll er nere!
Nu!
Stanna kvar hos oss!
Varsågod.
Täck mig! Framåt!
- Han är död. - Morfin! Jag behöver morfin här!
- Du slösar med tiden. - Håll käften!
Håll dig vaken. Kom igen.
Håll dig vaken. Helvete...
Jag sa ju att ni slösar med tiden.
Han hade en fru och en dotter.
Alla har en fru och en dotter.
- Fattar du? - Släpp det, Vic.
Lyssna på din vän. En ny våg är snart här
och vi vill inte vara kvar när den kommer.
Han har rätt. Vi måste röra på oss.
Okej.
Försök reparera kulsprutan. Den kan komma till användning senare.
- Genast, sir. - Få det gjort. Jag rensar hålen.
Här! Skynda er!
Snabbare! Kom igen!
Vi måste skynda oss!
De är för långt isär. Lägg dem närmare så alla får plats.
Alla ska få plats. Ner. Lägg dem på rad.
Första gången?
Kom ihåg en sak: Om det inte vore han, så hade det varit jag.
Och sen du. Förstår du?
Jag fattar.
För mycket koffein?
Jag vet inte varför. Det började efter min utplacering. Jag kan kontrollera det.
Tack för att du höll mig om ryggen. Jag hoppas kunna återgälda tjänsten.
Jag tror... Jag tror att jag behöver mer morfin.
Om du får mer, så räcker det inte till alla andra.
Mina nerver.
Grabben, vad sa jag till dig? Nerverna är inte till någon hjälp.
En dos morfin skulle lugna mig.
En dos morfin skulle knocka dig.
Jag behöver dig vaken, som majoren sa:
Du måste täcka mig.
Om jag inte fridfullt dör.
Du ska inte dö. Du ska inte dö.
Titta på mig, grabben. Vad heter du?
- Adell Dollins. - Adell Dollins. Jag gillar namnet.
- Säg efter mig, Adell: Jag ska inte dö. - Jag ska inte dö.
- Högre, Adell. - Jag ska inte dö.
Jag ska inte dö!
Herren har en plan.
Och vad har vi här?
Inte så pjåkigt.
- Var kommer du ifrån, grabben? - Kalifornien.
Du borde ha tagit värvning. Vi behöver såna som du.
- Jag försökte. - Vad menar du?
Nå?
Herregud, den var nära.
Är ni redo?
Vänta.
Nej!
Porter!
Den gick rakt igenom. Är du okej? Jag vet att du inte är det.
- Klarar han sig? - Ja.
Över axeln, din bamsing. Kom nu.
De har flytt. Kapten Oba säger att vi ska dra oss tillbaka.
Vad tänker ni göra?
Ni ska dö.
- Kom igen. - Sätt ner mig.
Tomma.
Såret är inte dödligt.
- Jag har slut. - Generalen förvarar vapen på kontoret.
Hjälp mig med honom.
Grabbar...
Han dog i strid.
Han var en hjälte.
Den är tom.
Samma här.
Jag ska lägga mig ner. Jag mår inte så bra.
De tog allting.
Är du okej?
Nej.
Så är det också med de dödas uppståndelse.
Det som sås förgängligt uppstår oförgängligt.
Det som sås i svaghet uppstår i kraft.
Det som sås i vanära uppstår i härlighet.
Det sås en jordisk kropp,
det uppstår en andlig kropp.
Om det finns en jordisk kropp, finns det också en andlig kropp.
Korintierbrevet.
Versen hjälpte mig genom många långa nätter sedan jag lämnade mitt hem.
Hur länge har du varit här?
Du vet... Jag brukade räkna dagarna.
Nu minns jag inte ens datumet när jag lämnade mitt hem.
Fördelen är att jag inte tänker på tiden längre.
Jag vill bara resa hem igen en vacker dag.
Det gäller oss båda.
Staden samlas, eller hur?
Staden samlas.
Vi är ändå inte så annorlunda från varandra.
Nej, det är vi inte.
Och de därute?
De är nog lika rädda som vi är. Soldater...
som följer order.
Och jag som slutade.
Varför neka det, Doc? Det kan vara din sista natt på denna jord.
Den förgätna stadsdelen talar plötsligt vett.
Är det för att jag kommer från Jersey?
Vet du hur man vet att någon kommer från Jersey?
De håller aldrig käften om det.
Jag förnekar inte det.
Herrejesus, vad den smakar gott nu.
Ser du? Vem säger att folk från Jersey är smaklösa?
Nämn det inte för min fru. Hon skulle faktiskt döda mig.
Hon skulle säga att jag är ett dåligt exempel för mitt barn.
Har du barn, Porter?
Jag? Nej.
- Inte vad jag vet. - Är det så?
Jag säger bara att jag har rest runt mycket.
Jag skulle inte bli förvånad om det finns någon liten jävel därute som liknar mig.
Och du?
Min fru, Jenny, och jag vill ha barn. Det har bara inte hänt än.
- Försökte ni inte innan du skickades hit? - Som kaniner. Men inget hände.
Det kommer och från den dagen ska du undvika situationer som denna.
Det här är ingen plats för barn.
Allt vi kan hoppas är att våra barn får det bättre än oss.
Jag hoppas det för min sons skull. Han är en smart grabb.
Smartare än vad jag var i hans ålder. Mogen, trots att han är ung.
Du måste bara ta honom från Jersey.
Åtminstone till UCLA som den här sliskiga jäveln.
Där kom den.
Vad är det första du gör när du är tillbaka hemma?
- Vem av oss snackar du med? - Den som svarar först.
- Han är din polare. Berätta du. - Varsågod.
Skäms du? Försöker du dölja något? Jag ska nog dra det ut ur dig.
Försök bara. Jag är irländare.
Jag tänkte aldrig mycket på det.
Kanske en baseballmatch. Årets första.
Doften av det färska, gröna gräset.
En öl i handen och armen om en vacker kvinna.
En klassisk varmkorv i munnen.
Ja, svaret är enkelt. Det ser jag fram emot.
Det låter som en perfekt dag.
Och du?
Jag är från Jersey. Du skulle inte tycka om det.
Ge mig en chans.
Jag skulle vilja resa med min familj.
Stanna i varje delstat. Visa dem landet.
Resa.
Visa min grabb vad pappa försvarade.
Visa honom varför.
Det låter fint.
Skippa bara Jersey och delar av Connecticut. Resten är vackert.
Jag antar det.
Jag har inte hört något på ett tag.
Vi kanske borde flytta honom till de andra och vänta på förstärkningen.
Om någon ens kommer.
Platsen kallas inte Purple Heart Ridge utan anledning.
Vi sticker.
Vad planerar du med den där?
Har du sett Bebe slå en homerun utanför stadion?
Dussintals gånger.
Klarar du dig?
Så länge det finns en blodindränkt säng som väntar på mig därnere...
- så är jag redo för allt. - Då kommer du med oss. Upp.
Jag antar att du inte vet särskilt mycket om Jersey.
KLOCKAN 15.00
Doc...
Williamson slog 127 homeruns på fem år.
- Tror du att han slår Babe? - Babes rekord är nog ganska säkert.
Ja...
Få se vad vi kan göra.
Gör plats! Flytta på er!
Ur vägen! Hämta min väska omedelbart!
- Nej, kom igen! Jag kan rädda dig! - Nej.
- Jag kan rädda dig. - Nej, det kan du inte.
Han träffade lårbensartären.
Det dröjer inte länge nu.
Skydda dem.
Nej, nej, nej...
Vic, se till att min grabb får den här.
Han är inte gammal nog att förstå.
Men han kommer bli det.
Han var en god människa.
De kommer att ta sig ner hit. Det är bara en tidsfråga.
Då fortsätter vi kämpa.
Jag ger mig ut i hallarna och dödar så många jag kan.
- Det är upp till dig om någon tar sig ner. - Jag följer med dig.
Om jag inte klarar mig, så ska du veta att det har varit en ära.
Detsamma.
Håll ett öga på honom.
Oroa dig inte. Jag tar hand om det.
Kan du hålla fortet, menig?
Ja. Lyckligtvis har jag lärt mig av den bästa.
- Bra whiskey. - Fantastisk whiskey.
Två flaskor. Kom bara tillbaka.
Minns du vårt vad?
- Tror du fortfarande att du kan vinna? - Det kan du fan lita på.
Förloraren köper biljetter till Dodgers.
Stäng dörren.
KLOCKAN 16.00
Gör en sista genomsökning av lokalerna.
Tysta!
Lugnt och sansat.
Befälhavare?
Helvete!
Stilla. Stilla.
Stilla.
Det här är den sista. Gör det mesta av den.
Jag har slut!
Snyggt skjutet, grabben.
Så går det till i Paris, Texas.
Herregud! Snälla, nej!
Dö inte!
Kom igen. Kom igen.
Dö inte...
Bra jobbat.
Så där.
Är det över? Var det alla?
- Det kommer säkert fler. - Vi klarar inte en våg till.
- Är det här allt som finns i byggnaden? - Så vitt vi vet, ja.
- Helvete. - Deras ammunition räcker inte hela natten.
Det köper oss tid, men det är ingen lösning.
Så vad gör vi? Ska vi bara sitta här och invänta döden?
- Vi kanske inte behöver det. - Jag tror inte att det räcker.
Det är en lysraket.
Vi kanske kan få förstärkning.
Är du säker?
Jag har inga andra idéer.
Varifrån ska du skjuta den? Taket?
Nej, jag skulle vara en enkel måltavla.
Det kanske finns en glänta på baksidan.
Tänker du bara lämna oss?
Varför inte vänta tills Porter är tillbaka?
Jag tror inte att Porter kommer tillbaka.
Jag är strax tillbaka.
Du vet vad som finns därute.
Ett minfält.
Om jag inte är tillbaka inom 20 minuter så tar ni så många ni kan
och springer för allt ni kan tills ni hittar några på vår sida, okej?
Förhoppningsvis slutar det inte så.
- Hur lång tid har gått? - Ungefär två minuter.
Är det allt?
Tiden går långsamt när man inte hör vapeneld.
Oroa er inte. Han vet vad han gör.
KLOCKAN 21.00
Han klarar det.
Han hjälpte mig genom förlusten av min arm.
Han klarar sig genom ett minfält.
Gå!
Vänta. Där är den.
Han klarade det.
Så är det också med de dödas uppståndelse.
Det som sås förgängligt uppstår oförgängligt.
Det som sås i svaghet uppstår i kraft.
Det som sås i vanära uppstår i härlighet.
Det sås en jordisk kropp,
det uppstår en andlig kropp.
Om det finns en jordisk kropp, finns det också en andlig kropp.