On merkillistä, että ihmiset luulevat näkevänsä taivaan.
Se ei ole taivas. Se on tyhjyys.
Kylmä, pimeä ja merkityksetön.
-Painajainen? -Lento-onnettomuus.
-Oliko hän siellä? -En nähnyt hänen kasvojaan.
-Mutta oliko hän läsnä? -Hän on aina läsnä.
En saanut unta.
Tulen kaipaamaan sinua.
-Pyydä lääkäriltäsi lisälääkkeitä. -Hän voi painua helvettiin.
Mitä apua niistä olisi? En saa unta, kun olet poissa.
Tule.
-Et saa lähteä. -Tule tervehtimään minua, kun olet terve.
-Valehtelet. Älä valehtele, Jane. -En valehtele.
Sanot sen, minkä haluan kuulla. Se on valehtelemista.
Tiedät, etten tekisi niin. Lupaan sen.
Olen aina ollut huono valehtelija. Siitä olen aina ollut ylpeä.
Totuus tekisi hänestä rikoskumppanin. Se olisi hänelle liian suuri taakka.
Sisimmässään hän tietää sen. Kuten siskot tietävät.
Tervetuloa Lifehouseen.
Tämä on koti rikkoutuneille, väsyneille, surullisille ja kärsiville.
Jos olet hylätty 14–22-vuotias, älä huolestu. Asiat järjestyvät.
Nähdään.
Lääkäri "M".
36 sänkyä, allas, sauna sekä yksityinen apteekki.
Kaunis ympäristö ja lääkäri, joka välittää juuri sinusta.
Pohjois-Oregonin metsien keskellä.
Erikoistumme kaltaisiisi. Toivottomiin tapauksiin.
Bipolaarisiin ja rajatapauksiin.
Bulimikoihin, anorektikoihin, masentuneisiin ja itsetuhoisiin.
Impulssikontrollivajeisiin ja itsensäviiltelijöihin.
Yksi haluaa unohtaa ja toinen rauhoittua. Kolmas nielee tuskansa.
Tämä on hyvän lääkärin ohje, mutta luitko kaikki varoitukset?
Kantamasi kipu ei tule katoamaan.
-Kuulin hyvät uutiset. Jännittävää. -Kiitos.
-Kuinka kauan on jo kulunut? -Liki vuoden verran.
-Pitkä aika olla poissa kotoan. -Ymmärrän.
Äitini on liian innostunut. Se jännittää minua.
Äideissä on kestämistä, mutta lopulta käy hyvin.
Tällaisia me olemme.
Kaunis tyttö, jonka mieli on rikki. Poika, jonka suonissa virtaa myrkkyä.
Nuorukainen, joka kätkee vihansa. Ja minä. Aaveen vainoama tyttö.
Pidä terä näkyvissä. Älä käänny seinää kohti.
Tiedän, että pärjäät nyt.
Jos voisin, tappaisin itseni. Täällä ja nyt.
Kyse ei ole syystä tai keinosta.
Asia on jo päätetty puolestani.
Ennen isääni tai isoäitiäni. Meidät on kirottu.
Se on verenperintömme ja kohtalomme.
Synnymme kehomme vangiksi. Tuomiosta on vain yksi pakotie.
Se on paljon vaikeampaa kuin luulet.
Esimerkkinä toimii kertakäyttöterä. Tämä kerää huomiota.
Paljon verta ja vähäiset vahingot.
Todellinen vihollisesi on aika.
Tyhjiin vuotaminen on paljon hitaampaa kuin luulet.
Voisin luoda saman verisen ja dramaattisen esityksen kuin viime vuonna.
Se oli vain esitys. Halusin jonkun pelastavan itseni.
Halusin sääliä ja ymmärrystä.
Ehkäpä vain rakkautta.
Tällä kertaa tilanteeni on toinen.
Haluan vain kuolla.
Olen valmis.
Milloin aloitit?
Yritin tappaa itseni viime vuonna. Olen myös polttanut itseäni.
Useimmat eivät valmistu. Niin minulle on kerrottu.
-Olen pahoillani. -Se on turhaa.
Olen pahoillani äitini puolesta. Se järkytti hänet.
Aina kun äitini katsoo minua, hän itkee.
-Hän ei yritä edes peitellä sitä. -Äitini esittää, että kaikki on hyvin.
-Hänen silmänsä kertovat toista. -Äidin silmät ovat pahin peili.
-Kuka niin sanoi? -Minä.
Pidän siitä. Oletko runoilija tai filosofi?
-Runoilija. Entä sinä? -Filosofin tytär.
Lääkärit sanovat, että ajattelen liikaa.
-Miksi olemme täällä? -Rauhoitumme. Opimme hengittämään.
-Se voittaa juttelun. -Puhe voi pilata asiat.
Olen puhunut 11-vuotiaasta saakka. Ja katso, mihin olen päätynyt.
Kunnioitettavaa.
Jos olet täällä riittävän kauan, opit kaiken.
Jopa apteekin sisäänpääsykoodin.
Jane?
Nuku vain.
Sanoin, että olen huono valehtelija. Se saattoikin olla valhe.
Ajattelin keskiajan lääkäreitä, jotka kuppasivat verta.
He ajattelivat, että sairaus katoaisi verenvuodon mukana.
Jollakin tavalla yritin itsekin toimia samoin.
Kun tein ensimmäisen viillon, saatoin lähes tuntea -
vääryyksien valuvan ulos itsestäni.
Minusta tuntui siltä...
Sitä on varmasti vaikea vastustaa, vaikka se toimii huumeiden tavoin.
Olet jahdannut tunnetta vuosien ajan, mutta et ole enää kokenut samoin.
On sinun aikasi, Phil. Haluatko kertoa jotakin muuta?
-Ei. Kaikki on hyvin. -Viiltelet itseäsi. Et voi hyvin.
-Jätä hänet rauhaan! -Sitooko hän kengännauhasi, Phil?
Ryhmämme välttää vastakkainasettelua.
Kohtele muita, kuten haluaisit itseäsi kohdeltavan.
Hallitsematon puhe on sairaus. Eikö totta, Chad?
Riittää jo. Jane, älä sekaannu asiaan.
-Minulla ei ole hyvää sanottavaa. -Olet ollut vahvasti läsnä. Kerro jotakin.
Hyvä on.
Olen suunnittelija. Hätäännyn, jos tulevaisuus on epävarma.
Siksi luultavasti olenkin täällä.
Elämää ei voi suunnitella, joten hätäännyn jatkuvasti.
Suvussani on tehty itsemurhia.
Isoäitini, isäni ja minä.
Teidän ei tarvitse tietää sitä. Yksi tieto riittää.
Kun nousen illalla koneeseen, en koskaan saavu kotiini.
Kehoni pääsee kotiini, mutta sielulleni käy toisin.
Kun valot sammuvat ja kaikki alkavat nuokkua, avaan turvavyöni.
Menen käymälään ja nielen kourallisen unohdusta.
Sitten nukun ikuisesti.
Jane?
Haluatko sanoa jotakin? Tämä on viimeinen tilaisuutesi.
Kyllä.
Tulen kaipaamaan kasvojanne.
Ne pelastivat minut. Useammankin kerran.
Siitä ole teille ikuisesti kiitollinen, mutten halua palata tänne.
Se ei tarkoita, ettenkö haluaisi tavata teitä.
En halua tavata täällä.
-Hankkikaa huone! -Ole hiljaa!
Saavun kyllä paikalle. Lentosi saapuu myöhään.
Älä tule vastaan. Otan taksin.
Älä vastustele. Newark ei ole turvallinen iltaisin.
Olen suunnitellut New York -päivän. Käymme suklaamyymälässä.
Voit juoda kaakaon isäsi seurassa.
Tiedän, että tämä on minun vikani.
Olet kiltti minua kohtaan. Olet aina ollut kiltti.
Olen täysin hyödytön!
-Jane! Kaikki on hyvin. -Minun on mentävä.
-Älä. -Mutta rakastan sinua. Muista se.
Katsoin äitiäni silmiin tietäen, että tuleva tekoni -
olisi paljon pahempi kuin hänen tekonsa minua kohtaan.
Pidin isääni narsistina, koska hän jätti minut.
Mutta nainen, jonka näen, ymmärtää häntä.
Jos hän tunsi saman kivun, jonka minä tunnen nyt,
minun on annettava hänelle anteeksi.
Hengitä syvään. Mitä on tapahtunut?
Lento 278 Albuquerqueen on peruttu.
Pahoittelemme tilannetta. Saatte uuden lentoreitin.
-Crossfitistä on näemmä hyötyä. -Lopettaisitko?
Häntä nolottaa. Menimme juuri kihloihin.
-Se on kaunis. -Kiitos!
Se kuului Eddien äidille, mutta vaihdatin siihen suuremman kiven.
-Onko taskuissanne jotakin? -Syy on takissani.
Menemme naimisiin. Vuorenhuipulla ja uudenvuodenaattona!
Kuulostaa mukavalta.
Tässä onn useita vetoketjuja.
Mikä voi olla syynä?
-Onko kaikki hyvin? -Lentoni on lähdössä.
Saisinko nähdä lentolippunne?
Lähtö on kello 17.00. Aikaa on runsaasti. Olkaa hyvä ja odottakaa jonossa.
-En voi. -Mitä tarkoitatte?
Neiti?
Kaikki on hyvin.
Hän voi mennä ensin. Hidastin jonoa. Vika on minun.
Unohdin avaimeni! Liian monta taskua.
Hemmetti!
Hengitä...
Viisi, neljä, kolme, kaksi, yksi.
-Hei, M. -Meillä on ongelma, Jane.
Kara sanoo, että suunnittelet jotakin. Onko se totta?
Kara ei saa unta, kun olen poissa. Kysy häneltä asiasta.
Onko totta, ettet saa unta? Yritätkö estää häntä poistumasta?
Odota minua lentokentällä, Jane. Meidän on puhuttava kasvotusten.
Kunpa voisinkin tehdä niin. Kyse on Karasta. Tiedät, millainen hän on.
Hän valehtelee pakonomaisesti. Hän ei halua, että minä lähden.
Inhoan sinua!
Minun on nyt mentävä. Lentoni on lähdössä.
Haloo?
Onko kaikki hyvin?
Miksi olet täällä?
On parempi kysyä, miksi sinä olet miestenhuoneessa?
-En kerro asiasta kenellekään. -Kiitos.
Hei.
Oletko kunnossa? Voin pitää seuraa, jos et haluaolla yksin.
-Joulu on kamala vuodenaika. -Olet kiltti. Kiitos.
Kiva juttu.
Lento 234 Newarkiin myöhästyy huonon sään vuoksi.
Pyrimme tarjoamaan lisätietoa 45 minuutin kuluessa.
Kiltti mies on palannut.
En ole kovin kiltti.
Nämä ovat herkullisia.
-Haluatko tällaisen? -Ei kiitos.
-Onko lento myöhässä? -45 minuuttia.
Lyön vetoa, että lento perutaan. Jäämme tänne uudeksivuodeksi.
Luojan tähden.
Jäät paljosta paitsi.
-Sanoinko jotain väärin? -Et, mutta suussasi on...
Onpa noloa!
Tomusokeria on kaikkiala. Kiitos, kun huomautit.
-Nimeni on Paul Hart. -Hauska tavata.
-Jane? -Solace.
Hei, Jane Solace.
Kurkkuani kuivaa. Söin liian monta kanelileivosta.
-Haen vettä. Haluatko jotakin? -Ei kiitos.
Kummallista. Tämä on paikkani.
Luulin jo saavani koko rivin itselleni.
-Anteeksi, että häiritsen. -Ingen fara.
Melkoinen yhteensattuma.
Niin rationalistit sanovat, kun ennustus toteutuu.
En usko yhteensattumiin. Uskon kohtaloon.
-Lennätkö kotiin jouluksi? -Kyllä.
-Et vaikuta innostuneelta. -Olen kyllä innostunut.
-Luuletko, että sataa lunta? -Toivottavasti ei sada.
Tällaisia myrskyjä ei ollut ennen fossiilisten polttoaineiden aikakautta.
-Uskotko ilmastonmuutokseen? -Joo, mutten tiedä vaikuttaako se minuun.
Olemme tilanteessa, jossa muutos alkaa jo omana elinaikanamme.
Luin artikkelin, jonka mukaan vuonna 2050 Oregonissa on sama sää kuin Nevadassa.
-Luojan tähden. -Meidän elinaikanamme.
Olen silloin 56-vuotias. Entä sinä?
Olet hyvin ystävällinen, mutta olen erittäin väsynyt.
Ei se haittaa. Annan sinun levätä.
Rakas Paul.
Saatat uskoa liittyväsi ratkaisuuni, mutta haluan kertoa, että se ei ole totta.
Iloitsen siitä, että juuri sinä olit viimeinen keskustelukumppanini.
Olit erittäin kiltti. Toivon sinun saavan ansaitsemasi elämän.
Jane
-Anteeksi. -Oletko kunnossa?
Sinun on palattava paikallesi. Onko kaikki hyvin?
-Haloo? -Hetkinen!
Palaa välittömästi paikallesi.
Kiinnitä turvavyösi. Pahoittelen häiriötä.
-Apua! -Istukaa paikoillenne.
Oletko kunnossa?
Apua!
Auttakaa!
Apua!
-Täällä! -Työnnä!
-Yritän! -Työnnä!
Autan sinua.
Ota mukaasi kaikki mahdollinen! Emme voi jäädä tänne!
-Tarvitsemme suojan! -Täällä!
Oletko loukkaantunut?
Taisin murtaa kylkiluuni.
Luojan tähden.
-Ilma on jääkylmää. -Mennään tänne.
Käänny.
Käteni ovat jääkylmät.
Ojenna ne. Pitelen niitä.
Jalkani ovat jääkylmät.
Autan sinua.
Kolme pähkinäpussia, energiapatukka ja lähes täysi vesipullo.
-Monitoimityökalu, huivi ja hansikkaat. -Taskulamppu ei toimi.
Pue nämä yllesi.
Etsin tavarani aamulla. Ilma on jääkylmä.
Olemme pulassa.
Jane!
Kuka hän on?
Tunnetko hänet?
Hänen pitäisi olla hautaamassa minua.
Kuuntele, Jane. Hän on kuollut.
Hän kuoli. Me elämme. Niin se vain on.
Hänen nimensä on Margaret.
Hän menee naimisiin vuoren huipulla. Hänellä on kihlattu. En tiedä nimeä.
-Hän halusi jäädä eloon. -Niin minäkin haluan.
Kuten sinäkin.
Mutta Margaret on kuollut.
Emme voi auttaa häntä. Huomenna hän on lumen alla.
-Emme voi vaikuttaa asiaan. -Voit poistua.
-Meidän on pysyttävä yhdessä! -Hyväksyn, että kuolen täällä.
Lopeta jo!
Minulla on vain yksi sääntö. Ei ylimääräistä dramatiikkaa!
Emme voi itkeä, vaikka tunnemme surua.
Emme voi itkeä, koska joku ventovieras kuoli.
Emme voi itkeä, koska olemme vuoriston keskellä!
Emme ehkä näe läheisiämme. Hän saattoi olla parempi ihminen,
tai sitten ei. En tiedä. Olen tässä, seuranasi!
Olemme täällä yhdessä. Sinun on jäätävä eloon!
Sinäkin tarvitset minua.
Jätä hänet tänne, Jane. Mene lentokoneeseen lämmittelemään.
Pane nämä jalkaasi.
Emme voi jäädä tänne, Jane.
Meidän on ylitettävä vuoret. Myrsky lähestyy. Peitymme lumeen.
Mene.
Täällä olemme suojattomia. Tiedäthän sen?
Voi kulua päiviä tai viikkoja, ennen kuin meidät löydetään.
Meitä ei ehkä löydetä. Saatamme kuolla tänne.
Se käy minulle. Kuolema kuulostaa paratiisilta.
Mitä?
Etkö kuullut? Sanoin voivani kuolla täällä. Mene!
Kuulin kyllä. Pakkaa tavarasi. Olemme lähdössä.
-Peräänny! -Pilailetko sinä?
Kerjäätkö minulta huomiota? Pyydät sitä väärältä mieheltä!
Ei!
-Kerää tavarasi! Lähdetään! -Ole hiljaa ja lähde!
-Meillä on vain yksi makuupussi. -En piittaa siitä! Ota se ja häivy.
-Oletko vakavissasi? -Älä ole tuollainen mäntti!
Tiedätkö mitä?
Kuten haluat. Saat kuolla yksin.
Anteeksi.
Ei se haittaa. Mennyt on mennyttä.
Et ole mäntti.
Toivottavasti ansaitsin luottamuksesi, sillä seuraava vaihe on epämiellyttävä.
Mitä tarkoitat?
Meidän on kiivettävä alas.
Sehän on mahdotonta.
Merkillistä. Etkö haluakaan kuolla?
Minähän saavuin tänne.
Meidän on päästä laaksoon. Muuten kuolemme kylmyyteen.
Liikumme sivulta toiselle. Alaspäin. Seuraa minua.
-En aio kiivetä alas! -Kukaan ei tule pelastamaan meitä!
-Odotatko joulupukin apua? -En usko joulupukkiin.
-Miksi et? -Olen ateisti.
Kerron erään asian, johon voit uskoa.
Olemme täällä kaksin.
Jatketaan.
Seuraa minua.
Pysy mahdollisimman lähellä.
Tarkkaile askeleitasi.
Jane!
Sain sinusta otteen!.
Oletko kunnossa?
-Onko kaikki hyvin? -Kyllä.
Älä katso alaspäin.
Tarkkaile jalkojasi!
Varo! Sinun on käännyttävä ympäri!
-Muita reittejä ei ole. -En kykene tähän.
Kykenet. Sinun on päästävä tänne. Emme voi palata ylös!
Katso minua, Jane!
Kykenet tähän. Katso minua. Autan sinua.
Autan sinua. Kykenet siihen!
Autan sinua.
Ojenna kätesi!
Näin!
Se meni hyvin.
-Perhana! -Mitä?
Mitä?
Kielekkeet loppuivat. Emme pääse pidemmälle.
Onko tähän jokin ratkaisu?
Et tule pitämään siitä.
Luota minuun.
Sinun on seurattava minua.
Paul!
Paul? Oletko kunnossa?
Paul? Sano jotakin!
Olen kunnossa! Selviydyin!
Sinun on hypättävä, Jane!
Sinun on hypättävä!
Hyppää puuhun!
Me selviydyimme!
-Oletko kunnossa? -Kyllä.
-Sinähän lensit! -Kunnes osuin oksiin.
Puhelimeni ei toimi.
Mitä nämä ovat? Ne tippuivat taskustasi. Ovatko ne sinun?
Kipu- vai unilääkkeitä?
Jane?
Minulla oli suunnitelma.
-Mikä suunnitelma? -Poistumissuunnitelma.
Sitä tarkoitin aiemmin. Minun olisi pitänyt kuolla.
-Kuinka paljon näitä on? -En halua puhua asiasta.
Nämä ovat yhteisiä tavaroitamme, joten tieto kuuluu myös minulle.
Riittävästi, jotta voimme vaipua ikiuneen.
-Voinko kysyä syytä? -Et!
-Mitä ranteellesi tapahtui? -Höylä viilsi siihen haavan.
Ole rehellinen!
Tarvitsemme toisiamme! Minun on kyettävä luottamaan sinuun.
Minun on tiedettävä, ettet aio nukahtaa.
Nyt ne kuuluvat sinulle. Älä nukahda seurassani.
Jatketaan. Etenemme pilviharson alle.
Otan tarvikkeemme.
-Meidän on levättävä. -Emme voi levätä.
On pysyttävä myrskyn edellä. Emme voi pysähtyä.
-Sävellätkö itse selityksesi? -Kyllä.
-Voinko minäkin keksiä selityksiä? -Ole hyvä, jos olet asiantuntija.
Ymmärrän, että olet vihainen. Saatan olla hieman ylimielinen.
-"Hieman"? -Sanon tämän jo toisen kerran.
Ei ylimääräistä dramatiikkaa! Se on hyvä sääntö.
Keskity.
-Vauhtia! -Samat sanat!
Eteenpäin! Näen sen!
Jane!
Eteenpäin!
-Jane! -En kuule sinua!
Lumivyöry!
Auta minua...
Auta minua!
Olen tulossa!
Olen tässä!
Auta minua.
Jane? Luojan kiitos.
-Kuinka kauan olin tajuton? -Muutaman tunnin.
-Missä me olemme? -Luolassa.
Löysin suojan. Täällä olemme turvassa.
-On pimeää. -Luola on pelottava, mutta pärjäämme.
Kiitos, että kaivoit minut esiin.
Ei kestä kiittää.
Minun on kerrottava eräs asia, Jane.
Kun jätin sinut portille...
Vaihdoin istumapaikkani.
Näin lentolippusi. Vaihdoin paikkani voidakseni istua vieressäsi.
Kukaan ei ole vaihtanut paikkaansa minun vuokseni.
En ole ahdistelija.
Minä vain ihastuin sinuun, kun näin sinut.
Haluan kertoa erään asian.
Tähän tekooni on syy.
Asia on mutkikas, mutta samalla se on yksinkertainen.
-En tiedä, mistä aloittaisin. -Sinun ei tarvitse kertoa.
-Kaikkihan rakastavat joulua. -Luulisin niin.
Minäkin rakastin joulua.
Rakastin aattoaamun tunnelmaa. Kuten kaikki muutkin.
Heräsin varhain, ennen vanhempiani. Kodissamme oli hämärää.
Livahdin alakertaan. Käärityt lahjat olivat puun alla.
Äitini oli kirjoittanut lahjoihin "Joulupukilta".
Olin yksi niistä lapsista, jotka uskoivat vakaasti -
joulupukkiin.
Uskoin, että hyvien elämä oli hyvää ja oikeudenmukaista.
Isä?
Jane...
Olen pahoillani.
Hyvää joulua.
On hyviä ja huonoja muistoja. Sinulla on varmasti hyviäkin muistoja.
Paljonkin.
Isäni kutsui minua "Kurpitsaksi".
Kaipaan sitä.
Kukaan ei enää käytä sitä nimeä.
Isäni nosti minut ilmaan, jotta sain asettaa kuusen tähden.
Kuolemaansa edeltävänä iltana hän antoi minulle tämän.
Voit tuntea olevasi erityinen.
En ole antanut kenenkään muun pidellä sitä.
Se on kaunis.
On kummallista, että yksi huono muisto -
voi painaa ihmistä koko eliniän.
Tuhannet hyvät muistot menevät hukkaan.
-Minun olisi pitänyt aavistaa se. -Olit lapsi, Jane.
Tiedän sen. Ajatus on absurdi.
Ajan kuluessa ajatus syntyy sellainen käsitys.
Jokainen psykologi sanoo saman. "Älä syytä itseäsi. Olit 10-vuotias."
Mikset voi antaa itsellesi anteeksi?
Hänen päässään oli reikä.
Olin liian nuori näkemään sellaista.
Jotkin hetket muistamme ikuisesti.
Kiitos.
Muistan, kun demoneillani oli tiukka ote minusta.
En olisi uskaltanut pidellä tuollaista lasiesinettä.
Sinulla oli suuri valta minuun.
On vaikea muistaa, miksi.
Kun katson sinua nyt, näen vain rikkoutuneen lasin.
En enempää.
Sää on yhä huonompi.
-Oletko kunnossa? Sattuuko rintaan? -Kaikki on hyvin.
-Näytä. -Kaikki on hyvin.
Voinko katsoa?
-Luojan tähden! Onko se kipeä? -Ei. Kaikki on hyvin.
-Se ei näytä hyvältä. -Voin hyvin. Mennään.
Odotetaan huomiseen asti.
Ei. Minusta meidän on lähdettävä.
Se lienee paras ratkaisu.
On kylmä.
Se tuntuu luissani asti.
Vältä asian ajattelemista tai siitä puhumista.
Itsestäänselvyyksistä valittaminen ei auta meitä.
Selvä. Nyt tiedän, miltä kuulostan.
Se on ärsyttävää.
Onko meillä vielä lääkkeitä?
-Riittävätkö ne kahdelle? -Mihin tarkoitukseen?
Poistumiseemme.
Olemme elossa. Vältä turhaa dramatiikkaa.
Tiedätkö, kuka aina sanoi niin? Äitini.
Hän menehtyi -
kun olin 9-vuotias. Syöpä.
-Olen pahoillani. En tiennyt. -Et voinut tietää.
Pidän siitä, että olet hauska. Nyt tarvitsen sitä.
Näin hänen makaavan sängyssään.
Hän näytti 95-vuotiaalta.
Hän oli 30-vuotias.
Yritin peittää kyyneleeni, mutta se oli hyvin vaikeaa.
Hän oli äitini. Ainoa omaiseni.
Hän sanoi aina niin. "Ei turhaa dramatiikkaa, Paul."
"Voit itkeä, kun olen poissa."
"Älä itke, kun olen elossa. Elävänä haluan nähdä vain hymyn."
Inhosin hänen pyyntöään.
Olin 9-vuotias. Äitini oli kuolemassa syöpään.
Enkä saanut lupaa itkeä.
-Missä isäsi on? -Poissa. En tiedä.
Jätetään se aihe myöhemmäksi.
Paul Hart ei olekaan kovanaama.
Olet kiltti. Ja elät.
Kukaan ei löydä meitä lumen peittämästä luolasta.
Meidän ei olisi pitänyt lähteä onnettomuuspaikalta.
Olen koko ajan luottanut itseeni.
Tunsin olevani voittamaton.
Kuulin muiden kamalista kohtaloista. Uskoin, että niin ei kävisi itselleni.
Ja vaikka niin kävisi minulle, selviytyisin jollakin keinolla.
Tietenkin selviytyisin. Äitini oli kasvattanut minut selviytymään.
Lumi vei sinut äkillisesti.
Olin peloissani.
En voi hengittää.
-Katso minua. -Yritän katsoa!
Katso minua ja hengitä syvään. Seuraa minua.
Yksi.
Kaksi.
Kolme.
Neljä.
Viisi.
Anteeksi. Näin ei ole käynyt aiemmin.
Minulle käy säännöllisesti noin.
Pääsemme ulos luolasta. Toista sanani.
"Pääsemme ulos luolasta!"
Tack.
Kiitos, että kerroit.
Pysyttele lämpimänä.
Ylöspäin.
Ole varovainen.
Meidän on liikuttava. Pysymme myrskyn edellä.
Pidetään tauko.
Laakso johtaa joelle. Joki vie tien luokse.
-Oletko kunnossa? -Luulisin.
Jane...
-Pelkäätkö kuolemaa? -En lainkaan.
Pelkäätkö sinä?
Kyllä.
Pelkään.
Sinun ei tarvitse huolestua asiasta.
Jatketaan eteenpäin.
Tuolla on jotakin.
Ojenna kätesi.
Odota hetki, käyn tarkistamassa asian.
Mitä näet?
Jane! Näen sen!
Selviydyimme! Näen joen!
Paul!
-Katso minua. Hengitä! -Anteeksi.
Kädestäni katosi tunto! Onko se murtunut?
Älä ajattele kättäsi. Katso minua.
Pane se paikalleen, Jane. Muuten menetän käteni.
Hae suora keppi! Sidomme luut yhteen.
-Olen tässä. -Toimi nopeasti, Jane!
-Tiedän sen. -Kivullani ei ole merkitystä.
Tee se nopeasti!
Lasken kolmeen. Oletko valmis?
Ota tällaiset. Ne lievittävät kipua.
Avaa.
-Näitkö joen? -Näin.
Pääsemme sinne. Lupaan sen.
Tarvitsen sinua.
Aion puhua, koska tiedän, että kuulet sanani.
Kuulin sinut lumen alla. Tiedän, että kuulet minut nyt.
Kaikki päättyy hyvin.
Paul.
Paul?
Paul!
Luulin, että olit kuollut.
Olen yhä elossa.
Perhana!
Meidän on edettävä.
Pärjäät kyllä, vanhus. Olemme pian perillä.
Luojan tähden! Mistä on kyse?
Minun on pysähdyttävä.
Hae apua.
Mennään tuonne. Sinun on käytävä makuulle.
Näytä?
-Olen kuolemaisillani. -Et ole kuolemassa.
-Sinun on mentävä joelle. -En jätä sinua tänne!
Jane! En jaksa pidemmälle!
-Onko tämä liian dramaattista? -Ei, sillä hengität yhä.
-Anteeksi! -Se ei haittaa.
-Sinun on mentävä. -En aio lähteä, Paul!
Sinun pakko. En voi liikkua.
En voi hengittää!
Sinun on lähdettävä!
-Jos kuolen... -Älä sano niin.
Jos minä kuolen,
vika ei ollut sinussa. Älä koskaan ajattele niin.
En halua, että koet syyllisyyttä.
Ymmärrätkö?
Rakastan sinua.
Jos kipu on liian kova, niele nämä.
Mitä teetkin, älä jätä hyvästejä.
-Tule hakemaan minut. -Teen niin.
Mitä tämä kertoo meistä?
Tämä oli kohtalomme. Olimme epäonnekkaita.
Ei.
Minusta olimme pirun onnekkaita.
Palaan takaisin.
Mene.
Olet elossa, mutta sinun on kerrottava meille nimesi.
Jane Solace.
-Mistä olet kotoisin, Jane? -New Jerseystä.
Annamme sinulle kipulääkettä, Jane. Olet Montanassa.
Löysimme sinut erämaan rajalta. Olet onnettomuuden ainoa eloojäänyt.
Missä on Paul Hart?
-Tarvitsen Paulin! -Jäikö Paul eloon?
-Hän kantoi minut tielle. -Annamme sinulle kipulääkettä.
Kaikki on hyvin.
Kukaan ei tiedä elämämme käänteitä.
Millaiseksi kehitymme? Millaiseksi lapsi kasvaa?
-Hei, isä. -Miksi olet hereillä?
On nukkumaanmenoaika!
-Haluatko kuulla arvoituksen? -Kyllä.
Kerron sen.
Voin nostaa silmiisi kyyneleet. Voin palauttaa kadonneet.
Saan sinut hymyilemään ja käännän ajan suunnan.
Muodostun hetkessä, mutta kestän eliniän.
-Mikä minä olen? -En tiedä.
Muisto. Muistot ovat ikuisia, sillä ne eivät elä mielessäsi.
Ne elävät sydämessäsi.
Kuuntele.
Tuo ääni olen minä. Joka päivä.
Pidä tämä muistona minusta.
-Hyvää yötä, isä. -Hyvää yötä.
-Rakastan sinua. -Ja minä sinua, isä.
Kohtalo kertoi, että hän oli poissa.
Hänen elämänsä oli päättynyt.
Nyt ymmärrän, mitä hän yritti kertoa minulle.
Minun ei tulisi antaa pelon kammottavien temppujen -
vakuuttaa minua siitä, että kuolema on loppu.
Tähän asti olin syyttänyt häntä kaikesta surustani.
Olin hänen aiheuttamansa surun ja kivun alla
Viattomasta tytöstä kasvoi tällainen nainen.
Tytöllä oli valta muuttaa kaikki.
Hän muutti maailman, kuten hän muutti vuoret.
Nyt olen tässä. Pyydän anteeksiantoa.
Olen valmis kävelemään aurinkoon pidellen hänen kättään.
Äiti?
Missä minä olen?
Sairaalassa, Montanassa.
Sinut löydettiin metsätieltä.
Olit menettänyt paljon verta.
-Kauanko olen nukkunut? -Kaksi päivää.
Kukaan ei olisi voinut kävellä pois vuoristosta.
Kuuntele minua tarkasti. Tapasin pojan. Hänen nimensä on Paul.
Mitä? Miksi katsot minua noin?
Paul.
-Paul Hart? -Kyllä.
He löysivät hänet pelastumisesi jälkeisenä aamuna.
Olen pahoillani.
Hän jätti sinulle jotakin.
Tämän.
Hei, Jane. Olen kylmissäni, väsynyt ja nälkäinen.
En jaksa ajatella.
Olisitpa täällä, vieressäni. Tiedän, ettet jätä minua yksin.
Vuoristo antoi meille jotakin. Et voi kieltää sitä.
Emme koskaan unohda, miltä tuntuu olla elossa.
En tiedä kuinka, mutta tulet selviytymään.
Sellainen sinä olet aina ollut. Ja nyt tiedät sen.
Voin jo tuntea sen. Ja hyväksyn sen.
Löysin kirjoituksesi lentokoneesta.
Onneksi en ollut viimeinen, jonka kanssa sinä puhuit.
Olen kiitollinen, olit viimeinen puhekumppanini.
Se on merkillistä.
Jos olisit toteuttanut tekosi, sitä olisi kutsuttu kohtaloksi.
Mutta koska et tehnyt sitä, löysimme toisemme.
Löysit kohtalosi.
Toivottavasti elät hyvän elämän, Jane.
Olen aina luonasi, kaikkialla.
Sydämessäsi, jossa muistot elävät.
On merkillistä, millä tavoin ihmiset näkevät ilmakehän.
He näkevät siinä taivaan.
Eivät he näe taivasta.
He näkevät rakkauden.
Kun annat jonkun nähdä itsesi,
ja päästät hänet sydämeesi.
Silloin näet heidät ikuisesti.
Tekstitys: Antti Böök