EN NETFLIX-SERIE
-Vem var du förut? -Ingen särskild.
-Har du inget förflutet? -Nej.
-Alla har nån sorts förflutet. -Inte jag.
Jag behöver inte veta det ändå. Det här är den du är nu. Lykke Sundby.
Lykke Sundby. Det låter trevligt.
Du är hon nu, oavsett vem du var tidigare.
-Och barnet? -Det är Emma.
-Är hon din? -Självklart är hon min.
-Och du är ensamstående förälder? -Du sa att du inte behövde veta det där.
Tack.
Du har ringt Emma. Lämna ett meddelande eller låt bli.
Hej. Var är du?
Förlåt för igår. Kan vi prata lite senare?
Hej då. Puss.
Det var min lärare, Hans. Han tryckte in den i min nacke.
Varför valde han mig?
Det kanske var en slump.
Jag var bara ett kuvert.
De ville gömma kulan för mig, för den leder till deras rymdskepp.
Kulan reagerade på sfären i det gamla sågverket.
-Vi måste åka dit. -Jag flydde just från dem.
Du måste visa mig var det ligger.
Varför kom de hit?
-Varför? -Ja, varför valde de jorden?
De tror att de kan gömma sig.
För att de liknar er.
Vi två liknar också varandra.
Jag ser inte alls ut som du.
Det bara verkar så.
Här var det.
Det är de.
Det är deras rymdskepp. De har flyttat det.
Han var också här.
Min lärare.
-Han blev… -Uppslukad.
Ja.
Eller upplöst. Jag kan inte beskriva det riktigt.
Kulan är inte ihopkopplad med nåt längre. Den är värdelös.
Kom.
Hur ska vi kunna hitta dem?
-Jag vet inte. -Men vem vet, då?
Det blir ditt ansvar.
-Mitt? -Du skrämde bort dem.
-Vad skulle jag gjort? -Sagt till mig.
-Jag vet knappt vem du är. -Jag berättade ju.
Du jagar en intergalaktisk terror- organisation som ska erövra jorden. Visst.
Förlåt om jag inte kunde ta in det direkt.
Det är ironi. Finns inte ironi där du kommer ifrån?
Mitt jobb är att hitta dem. Jag måste få veta hur många de är och var de är.
-Och jag måste stoppa dem. -Annars dör vi allihop.
Ja.
Varför gick du hem till din lärare?
Han stod på en lista med folk som var där kvällen de kom.
-En lista på de som kom? -Ja, men alla sorters människor stod med.
Listan finns på en extern hårddisk. Mads tar den med sig överallt.
Jag behöver listan.
Jag kan inte komma åt den. Vi blev ovänner.
Hon, då? Ska vi prata lite mer med henne?
-Hon verkar väldigt trevlig. -Det är hon.
-Hon är jättetrevlig. -Ja.
Hej.
Hej! Jag trodde att du hade gått.
Ja.
Jag betedde mig kanske inte så schyst. Jag menade inte det jag sa.
Jag vill bara säga att jag respekterar att du har hittat allt material.
Du är verkligen duktig.
Jag var nog lite rädd efter att jag hade blivit kvarlämnad
ihop med de där våldsamma psykopaterna på sågverket.
Förlåt mig.
Jag vet att det här är ert projekt.
-Vill ni ha de här? -Självklart.
-Okej. Jordgubbe… -Tack.
Sen undrar jag om jag kan få se bilderna på Jonas och Zannie igen.
-Jaha! Så det var därför. -Nej, det var inte…
-Sluta nu. -Det är okej.
Jag vill…
Vilken jävla idiot!
Fan!
-Förlåt! -Nej…
Nej, för helvete.
-Jag är verkligen ledsen. -Det är okej. Jag tar hand om det.
-Kom hit. -Försvinn.
-Får jag se. -Stick.
-Kom igen nu. Av med byxorna. -Du behöver inte hjälpa mig.
-Ta det lugnt. Ingen ser det. -Det är jävligt jobbigt. Låt bli.
Nej! Lägg av.
-Varför är du så jävla bortskämd? -Bara stick!
-Ta mig inte i skrevet. -Slappna av.
-Stick! -Jag vill ju hjälpa dig.
Låt bli. Jag behöver inte din hjälp.
-Lugn. -Det är äckligt.
-Det är det inte alls. -Jo!
Varför är du alltid så argsint? Skärp dig!
-Hej. -Hej.
Jag ber verkligen om ursäkt för igår.
Men du ljög.
-Nej, det gjorde jag inte. -Jo, det gjorde du.
Du lät mig tro att vi hade nåt.
Men det hade vi ju, eller hur?
Snälla…
Kan du inte bara vara ärlig från och med nu?
Jag kan inte säga åt dig hur du ska känna, men…
…ljug inte för mig.
Kan vi inte bara börja om?
Visst.
Hej! Vad händer?
Har du kommit tillbaka?
Nej.
Fan.
Fan!
Hon tog hårddisken!
Vad letar jag efter?
Det borde väl du veta.
Det är ju du som letar.
-Hur står du ut med att bo här? -Jag bor inte här. Jag bara är här.
-Jag klarar inte det här. -Det är bara en dator.
Man tror nästan att du är från yttre rymden.
Det var ett skämt. Ge mig den.
Okej.
Det finns två mappar.
Vi provar med söder.
Den där killen.
Han var på sågverket.
Jag känner honom. Han kommer hemifrån.
-Var finns han? -Det finns en adress.
Nu åker vi.
-Var fick du tag på bilen? -Jag hittade den.
-"Hittade den?" -Ja. Den stod parkerad.
-Så du kör en stulen bil? -Men ingen använde den.
Det funkar inte alls på det sättet här.
Hur har du lyckats lära dig köra bil?
Jag lärde mig.
Enligt körläraren är höger och vänster svårt för mig.
Ni bryr er mycket om riktningar. Höger, vänster. Norr och söder.
-Hur hittar ni vägen? -Det är lätt.
-Vi vet alltid var vi är och vart vi ska. -Okej.
Ni är väldigt mycket New Age. Vi är konstant vilse här.
-Är du säker på att Emma gav den till dem? -Helt säker.
Okej! Hör upp!
Jag vill prata med er ledare.
Nu! Jag vet vad ni håller på med.
Hallå! Gör nåt då, för fan!
Vad vill du att vi ska göra?
Jag vill att ni återlämnar min hårddisk.
Tog nån pojkens hårddisk?
Emma tog den.
Emma?
Jag vill bara ha tillbaka den, okej?
Jag vet vilka ni är.
Ni kallar er Astraeus, men ni är nåt annat.
Ni utreder utomjordiskt liv.
-Jag förstår inte. -Det är nog inte ditt enda problem.
Vad är din teori, då?
Jag tror att ni inte förstår var den intergalaktiska signalen kom från.
Jag tror ni är förvirrade eftersom det inte kom fler signaler.
Jag tror ni hittade information om meteor- nedslaget i Middelbo. Det förvirrar er.
Det förbluffar er att det fanns spår av rekylavlagringar i kratern.
Det skulle aldrig hända om inte objektet försökte stoppa sig själv.
Var det allt?
Jag tror att allt som ni gömmer, inklusive min hårddisk, finns precis bakom…
Bakom den dörren.
Svetshallen.
Jag vet inte vad du förväntade dig, men det finns inte här.
Det är inte svårt att dra en slutsats och tro att allt hänger ihop.
Det betyder inte att det gör det.
Okej. Tillbaka till jobbet.
Ja?
-Hej. -Hej.
Vi letar efter en man. Den här killen.
-Ja. Han kanske bor här. -När såg du honom senast?
Jag minns inte.
-Fick han besök? -Vilka är ni?
Det är min pappa.
Din pappa?
Ja.
Jag har inte träffat honom på nästan ett år. Han har inte mått bra.
Jag vill bara få träffa honom igen.
Okej, då. Gå dit bort och sväng till vänster vid stugorna.
-Han finns i husbilen längst bort. -Okej. Tack så mycket.
-Varför sa du att han var din pappa? -Jag måste säga nåt.
-Men det är inte sant. -Nej.
Varför märkte hon inte det?
-Jag är en bra skådis. -Jag märkte att du ljög.
-Märkte du att jag ljög? -Ja.
Ljuger man inte där du kommer ifrån?
-Nej. -Okej. Tråkigt.
Du! Tror du att det är här?
Den är låst.
Det brukar inte vara nåt problem.
Vad i helvete gör ni?
Jo…
Vi försöker ta oss in.
-Vi letar efter nån. -Ni kan inte bara bryta er in.
Nej.
-Men… -Det är min pappa.
-Din pappa? -Jag har inte träffat honom på…
Ett helt år.
Jag minns inte ens när vi pratade sist.
Han har inte betalat hyra på två månader. Ni kan gå in och ta hans grejor.
Okej. Tack.
Nej!
Ta allt som ser ut att vara hans.
Borde du inte ta och lugna ner dig lite?
Varför skulle jag det? Det är över.
-Det måste det inte vara. -Vad ska vi göra?
Astraeus bygger faktiskt fartyg.
-Jag hade fel. Det är allt. -Och alla de vi höll ett öga på?
-Och listorna och signalen? -Det är värdelöst!
Medan vi satt här har Emma listat ut allt jag borde ha listat ut.
Jag skulle ha…
-Hon tog min hårddisk. Min kunskap. -Låt henne inte ta allt det ifrån dig.
Hon lurade oss. Jag trodde att jag visste allt, men jag vet inget.
Kan ni bara dra? Allvarligt. Försvinn.
Men kan vi fortfarande hänga här?
Du behöver inte köra mig nånstans. Fattar du, Frederik?
Nej. Okej.
Bra jobbat.
Vad håller du på med?
-Du har inga andra vänner… -Håll käften. Bara håll käften.
-Jag menade… -Bara dra åt helvete! Stick härifrån!
Okej.
Tala inte så till mig.
Vad är det där?
Sakerna jag hittade där borta.
Det ser ut som ett recept.
Vad gör vi med det?
Jag vet inte. Det är väl en ledtråd.
Din pappa?
Du måste nog öva på att ljuga.
-Det fungerade. -Nej, det gjorde det inte.
Vad gör ni på er planet?
Vad menar du?
Ni ljuger inte. Det finns inga riktningar.
Vad är det för en slags plats?
Det är platsen där jag skapades. Det är där jag hör hemma.
Det är mitt hem.
Men de tog det ifrån dig.
Jag kan inte ens föreställa mig hur det känns.
Lukas, jag försöker…
Här är er mat.
-Vad är det? -Friterad panerad fisk.
Man äter med händerna.
Nej, du håller den i händerna. Ät den med munnen.
Alltså…
Vad är vitsen med det?
Med vad?
Att slå in mat i mat.
Det är för de som inte gillar fisk. Den friteras i "önskebrunnen".
Om ni inte gillar det, varför äter ni det då?
När det väl är friterat smakar allt gott.
Jag tror inte jag förstår.
Och ändå vill du rädda oss.
Det är mitt uppdrag.
Det är han.
Vänta här.
Hej.
Vad håller du på med?
Inget speciellt.
Är du inte här med nån?
Nej.
Jag behövde bara äta lite.
Då tar jag en cola.
Visst.
Okej.
Lukas?
-Hej då. -Hej då.
Emma?
Em…
Vad fan ska vi göra? Han ligger i bagageutrymmet.
-Det spelar ingen roll. -Vad menar du?
Fy fan, så äckligt.
-Han försvinner snart. -Försvinner han?
-Hur då? -Han löser upp sig själv.
Vi måste härifrån.
Kom.
Det är precis här borta.
Skit också.
Kom. Vi går in genom källaren.
Kom.
-Tyst! -Så där ja.
Det är precis här.
Tryck det här emot.
-Jag behöver lite ljus. -Vad?
Starkt ljus. Nu!
Jag ska se vad jag kan hitta.
-Hej, raring. -Mamma.
-Det finns mat i köket. -Jag är inte hungrig.
Förlåt. Jag hanterade inte lägenhetsgrejen så bra. Jag ber om ursäkt.
-Vad är det? -Jag älskar dig, oavsett var du är.
-Var finns ljusterapilamporna? -Jag tror de är därinne.
Okej.
Vad gör ljuset?
-Det återställer mina energier. -Dina energier?
De läker.
Det finns ju också Ketogan.
Vad är det?
Tabletter. Smärtstillande. De är min mammas.
Jag behöver inte såna.
Jag måste ju ta mina.
Har du också ont?
På sätt och vis. Det har med mitt humör att göra.
Jag måste ta dem. Jag behöver dem.
Vem säger det?
Min läkare. Och min mamma.
Vad händer annars?
Jag vet inte.
Jag har alltid tagit dem.
Låt inte andra bestämma över dig.
Låt ingen tvinga dig att gå i en riktning du inte vill.
Man vet bäst själv vem man vill vara.
Och det är den man blir.
Även om man blir alldeles ensam.
Vi borde kanske prata ändå.
Lukas? Titta här.
Vad?
Det är samma handstil.
Det är min läkare, Susan. Hon…
Hon var ihop med Hans. Nu får en annan av dem recept av henne.
Det betyder att hon vet nåt.
Det kan inte vara en slump.
-Vi åker dit. -I vad då?
Vi hittar nåt.
Sätt på dig lite kläder först.
-Kläder? -Ja.
Dina kläder är förstörda. Du kan låna av min mamma.
Eller är du för normativ för det?
Strunt samma. Jag hittar nåt.
Kom in.
Du hade rätt.
Ni visste.
Vilka är ni?
Vi är det du ser här.
Och mycket mer än så. Vi har existerat längre än du kan föreställa dig.
Vi har alltid letat efter det här.
Utomjordiskt liv.
Vi vill vara länken mellan allt där ute och oss här på jorden.
Hur visste du om rekylnedslaget?
-Vad får jag ut av det? -Du blir en del av oss.
Räcker inte det?
Berätta allt du vet.
Släpps det ut ska mitt namn stå med.
-Vi vill inte ha ut det. -Men om ifall…
Händer det så har vi ett avtal.
Du pratade om en hårddisk.
Hon har den. Emma.
Varför pratar jag med dig, då?
-Jag kan skaffa tillbaka den. -Det är en bra idé.
Så fort som möjligt.
Du måste hitta henne.
Jag vet vad jag sa, men jag behöver verkligen hårddisken nu.
Jag vet inte var hon är. Varför behöver du den nu?
-Varför? -Ja.
För att jag hade rätt, Marie.
Och allt finns på hårddisken, så att ingen annan ska få se det.
Okej.
Det där är Susans mottagning.
Du klär faktiskt i det.
Ljusblått.
Okej. Sitt kvar i bilen.
Svara. Åk inte hem. Bara ring mig.
-Vad hände? -Hon hade de här.
Hon hade de här proverna.
Blodet ser ut som Hans blod, och blodet från den där killen på kaféet.
Fan, det är hon.
Kör.
Vänta. Hon kommer ut igen.
Stanna här.
Vi kollar vad hon gör.
Vad fan gör hon?
Fan, hon kör iväg. Hon kanske leder oss till dem.
Följ efter henne.
Vart är hon på väg?
-Vad ska du göra? -Hon känner dig.
-Jag vill se om hon träffar nån. -Inte i de kläderna.
Vi väntar här.
Skulle hon bara handla lite?
Man åker inte och handlar just efter ett inbrott.
Vad?
-Känner du dem? -Nej.
Är du säker på det?
Ja.
Okej.
Jag måste till jobbet.
Ska du inte komma in?
Men mamma, då!