SERIÁL NETFLIX
Madsi, můžu ti něco ukázat?
Co se děje?
Koukni na tohle.
Co to je?
Myslím, že mi to Hans strčil do krku těsně před smrtí.
Vím, že to s ním souvisí.
Dobře. Pojď.
Zářilo to modrým blikajícím světlem.
Skoro jako puls.
Dobře.
Au.
Tak jo. Sleduj.
Reaguje na krev.
Přinejmenším reaguje na organickou hmotu.
Dej mi to.
Co je to za zvuk?
Co to děláš?
Vibrace interagují se světlem.
Třeba je v tom vzorec.
Myslíš jako nějaký vzkaz?
Možná.
- Dokážeš to rozluštit? - Ne, když mě budeš rušit.
Zavři dveře!
- Máte tu večírek? - Ne, odhalujeme celosvětové spiknutí.
- Sahá až do vesmíru… - Elvisi!
- No? - Dveře.
Takže bys radši měla…
Zavři!
Co se děje? Co děláte?
Dejte mi chvilku.
- Co je? - Ven.
- Co? - Dejte mi chvilku. Ven!
- Fajn. Můžeš mi… - Jasně.
Tak jo, pojďme ven.
Potřebuju klid na práci, jo?
- No jo furt. - Mlč a pojď.
Pojď, jdeme.
Možná mrknu, jestli ta holka ještě není poblíž.
Zapomněls její jméno?
Fakt se mi líbí.
- To je super, ne? - Jo.
Pojďte! Hoďte sebou!
Prohnal jsem to několika algoritmy a vypadá to jasně.
- Je to kombinace čísel. - Jaká? Čas, nebo datum?
- Jak to myslíš? - Něčí narozeniny?
Narozeninová kulička. Gratuluju.
Můžou čísla představovat písmena?
- Co když… - Emmo, ne.
- Vysvětlím to. - Může to být cokoli.
Mimo čas a prostor.
Přesně tak. Mimo čas a prostor.
Kulička vysílá signál.
Tu zvukovou vlnu neumíme zachytit, ale mikrofon jo. Poslouchejte.
Když přesuneme mikrofon,
signál nezachytí, ale když ho namíříme…
podle kompasu přesně v úhlu 170 stupňů…
170 stupňů jižně…
To je směr signálu!
A co je 170 stupňů jižně? Stará pila.
Hned za Middelbo.
Paráda! To je můj kluk. Jo!
To je šílený!
- Zásadní objev. - Tak jedem.
Ne.
Pojedu já s Elvisem.
Platí. Takový je plán.
Musím vědět, proč se mi to stalo.
Nestalo se to tobě, ale nám.
A rozhodl jsem, že to nejdřív omrkneme s Elvisem.
Dobře?
Jasně.
Zkusím něco jiného.
Lukasi?
Haló?
Co tu děláš?
Máš se držet dál.
Jo, ale něco se stalo. Myslím, že mi můžeš pomoct.
- Co se stalo? - Něco jsem našla.
- Co? - Nic.
Co tu děláš?
- Tys někoho přivedla? - Ne.
Vážně o nic nejde.
Emma mi vás chtěla ukázat.
Ukázat?
- Může nám pomoct. - Promiňte, plýtváme vaším časem.
O nic nejde. Pojď, Emmo.
Promiň.
Co to děláš? Proč jsi tu?
- Kazíš to. - Kdys ho potkala?
- Po tom s Hansem. - Jak?
- Co, jak? - Kdo koho našel?
Není to jedno?
Hans umře za záhadných okolností a dá ti do krku kuličku.
Pak se objeví ten chlap a nabídne ti pomoc.
Je z Astraea.
Udělají cokoli, aby získali informace a zjistili, co vím.
- Kolik jsi mu toho řekla? - Poslouchej.
Je jedním z nich. Jako Hans.
- Jasně. - V tom domě to byl on.
Tenhle ministrant běhá rychlostí světla?
Sklapni! Ve všem vidíš Astraeus.
A ty věříš, že všichni jsou z vesmíru.
Nevycucal jsem si to z prstu! Jsou to fakta, data a výzkum.
- Proč bych mu neměla věřit? - Proč?
Objeví se, když potřebuješ pomoc.
Nabídne se, že ti vysvětlí tvou situaci.
Žije v docích jako Batman, ty vole!
- Batman žije v jeskyni. - Díky.
Zní to fakt hloupě.
Zvlášť když to podáš takhle. Ale…
Co?
Co když měli důvod si mě vybrat?
Proč mi schoval kuličku do krku?
Vybrali tě, protože jsi tam byla.
Hans potřeboval dostat kuličku z domu.
Kulička byla dopis.
A ty jsi byla obálka.
Jasný?
Pojďme za ostatními, než to poděláš ještě víc.
Frederiku!
Kam jdeš?
Do práce.
Dej mi tu kuličku!
Emmo?
Emmo!
Zvládnu to sám.
Emmo.
- Omlouvám se, budu rychlá. - Ne. Šla byste prosím se mnou?
Provádíme rutinní kontrolu všech nových zaměstnanců.
Bude to rychlé. Pak můžete zase jít.
Jakou rutinní kontrolu?
Tudy.
Standardní prověrku a zdravotní prohlídku, požadavek pojišťovny.
Prosím.
Posaďte se.
Au.
Vyplňte to.
Až budete hotová, nechte to na stole.
Dobře.
„Stručně se popište.“
Ahoj, mami.
- Ahoj, zlato. - Co děláš?
Kdes byla?
Mami, co se děje?
Napadlo mě…
Vždycky jsi říkala, že sem nepatříš.
Že bys ráda vyrůstala někde jinde.
Třeba v Kodani.
A?
Posaď se, prosím.
Volala jsem realitnímu makléři.
Ukáže nám pár bytů.
V Kodani.
- Kdy? - Zítra.
- To nemůžeme. - Nejde o definitivní rozhodnutí.
Zatím. Ale jestli se nám některý bude líbit…
Mami, mám práci, povinnosti.
Ale chci, abychom se na ty byty podívaly.
Bude to pro nás dobré.
- Chápu, že je to trochu náhlé. - Trochu?
Jo, ale uděláme to.
- Já nechci. - To není na tobě…
- Chci zůstat tady. - Ne.
- O tom nerozhoduješ jen ty. - Bude to, jak říkám!
Ahoj.
Ne.
- Super. - Co je super?
Prostě…
No víš.
- Přemýšlel jsem. - Pochybuju.
Ale jo. Taky jsi super.
Nepřišla jsem se s tebou bavit.
To je krutý.
- Pak se stavím. - Ne.
Jo!
Je to v poho, nejsem naštvanej.
Chápeš, ty a já.
- Víš? - V pohodě?
- Teď mluvíme, Frederiku. - Mluví Jonas.
- Uvidíme se. - Fakt ne.
- Ale jo. - Padej.
Pa, Fik-Fik Frede.
Ahoj.
- Co je? - Co tu děláš?
Jak to myslíš? Miluju motokros.
Psala jsem vám oběma, protože…
Máš tu auto, Frede?
Jo, tamhle.
Tak jedem.
- Kam? - Na pilu.
- Mads chtěl jet s Elvisem… - Ale já nesouhlasím.
Pojedu s Frederikem.
- Ne? - Jasně.
Jedeš taky?
Jasně.
SOUKROMÝ POZEMEK ZÁKAZ VJEZDU
- Dáš to z cesty, Marie? - Jasně.
Je to tady?
Jo.
Zavoláme Madsovi?
Bezva nápad. A řekneme mu: „Madsi, jeli jsme bez tebe.“
Geniální nápad.
- Tak se tam koukneme. - Počkej.
Co je?
Já nevím, ale…
Je tu úplně mrtvo.
- Pojď. - Ne.
Jdu tam.
Cože?
- Zůstaňte tady. - Frederiku!
Tyhle hovadiny dělá furt.
Je mi ho trochu líto.
Proč?
Musíš mu to říct.
- A co? - Že nemáš zájem.
Je do tebe blázen.
On neví…
že my dvě…
Marie…
- To nebylo… - Ne.
Co to děláš?
Zůstaň tu.
Jdu ho najít.
Zdravím.
Dobrý den.
Co tu děláš?
Proč?
Je to soukromý pozemek.
Je to cesta.
Jsi tu sama?
Jo.
Vypadá to tak.
Můžeš si prosím vystoupit?
Ne, díky.
Myslím, že tvůj přítel by ocenil, kdybys šla se mnou.
Pojď.
Kdo jsi?
Sedni si.
Je tu ještě někdo?
- Ne. - Ne.
Jak jste to tu našli?
Jeli jsme se projet.
Jsme daleko za městem.
Je tu plot.
Po cestě je sedm cedulí, že jde o soukromý pozemek.
Silnice tu končí.
My si nevšimli.
Nevšimli?
- Ne. - Hledali jsme místo, kde si to rozdat.
Nic víc.
Tak si to můžeme rozdat doma. To uděláme.
Jo.
Haló?
Máme návštěvu. Zkontrolujte oblast.
Do prdele.
Spouštíme tu biodynamickou farmu.
Snažíme se o soukromí a izolaci, aby to tu nezničili troubové jako vy.
- Jistě. Byla to hloupost. - Jo.
Pracuju s novými typy firem.
Velmi citlivé.
- Rozumíme si? - Naprosto.
Nudné místo, není důvod tu být.
Výborně.
Tak vystřelte.
Jasně.
Nepouštějte je.
Vaše mobily.
- Odevzdat. - Co?
Odevzdejte je!
Zůstaňte tady.
- Kde sakra je? - Šla tě hledat.
Volej Madsovi.
Jo.
- Mělas zůstat v autě. - Jo.
Příšerný místo.
- Tady Mads. - Posrali jsme to.
Jeli jsme tam a ztratili jsme Emmu.
Co s tím jako mám dělat?
- Vystopuješ její mobil? - Není třeba. Je na cestě.
- Je na cestě k tobě? - Jo, volala mi. Hoďte sebou.
Nechala nás tu.
Ne.
- Není tu? - Řekls, že je tady.
- Odjeli jsme bez ní. - Řekl jsem, že je na cestě. Dorazí.
Měl jsem jet já s Elvisem.
- Kdybych vás nestáhl, posrali byste to. - Odjeli jsme bez ní!
Objeví se.
Musíme se pro ni vrátit.
Víte, že spala s vámi oběma, ne?
Co?
Dělala to s tebou, Frederiku, a taky to dělala s tebou, Marie.
Nejdřív s jedním, pak s druhým. S oběma, jasný?
Využila vás.
MUZEUM METEORITU
Marie.
Tenhle úkol nás přesahuje.
Jsme v tom spolu.
Nemáme místo pro lidi, co myslí jenom na sebe.
Emma není výjimečná.
- Jenom… - Jenom co?
Obálka?
Nádoba, kam Hans ukryl kuličku?
Někdo, kdo se dá hodit přes palubu?
Protože jí na ostatních nezáleží?
Stejně nepatří do skupiny.
Dojemné.
Vážně.
Díky, lidi.
Spustila jsem autoalarm, abyste se mohli dostat ven.
Ale to se zjevně nepočítá.
To já měla kuličku v krku.
Ne ty, Madsi.
Byla jsem u toho, když umřel Hans. Děje se to mně!
A nebudu tu sedět a čekat na tvoje rozkazy.
Posereš nám to.
- Astraeus se chystá… - Astraeus!
Fajn.
Povídej, cos tam viděla.
Vidělas něco, že jo?
Povídej, chceme to slyšet. Že jo?
Nic tam nebylo.
Naser si!
Haló?
Jsi tu?
Haló?
Do prdele…
Sakra.
Emmo!
Jeď!
- Musíš mi pomoct. - Cos našla?
- Jdou po mně. - Cos našla?
Ukaž mi to.
Kdo jsi?
To se právě snažím zjistit.