СЕРІАЛ NETFLIX
Бувай, мамо.
Бувай, доню.
СУДНОБУДІВНИЙ ЗАВОД МІДДЕЛБО
Марі!
-Привіт! -Привіт!
-Вчора було класно. -Так.
-Добре розважились. -Так.
У мене перший урок з Гансом.
-Якось незручно. -Розумію…
Можеш думати про королеву, наприклад.
-Це допоможе? -Ні, але хоча б подумаєш про щось інше.
Добре.
-Ми ж іще підемо? -Куди?
-Стежити за людьми. Це прикольно. -Знаю.
Дуже прикольно.
-Я б іще поспостерігала. -Клас. Тільки Маса попереджу.
Добре.
Клас.
-Побачимо, як вони трахаються. -Хочеш це побачити?
Звісно!
Не дочекаюся.
Природа така багатогранна.
Черви - гермафродити. Більшість квітів - двостатеві.
-Але ж ми люди. -Саме так.
З нами все набагато складніше.
Говорячи про нас, логічніше було б послуговуватися трьома категоріями.
Біологічна стать, сприйняття гендеру і гендерне самовираження.
Тобто біологічно ви можете бути жінкою,
але сприймати себе як чоловіка, який почувається жінкою?
Загалом так. Але що правильно?
Що важливіше? Хто ми є чи ким ми…
себе відчуваємо?
Можна сперечатися щодо трьох категорій…
Обговоримо це наступного разу.
Еммо, у тебе є хвилинка? Я б хотів поговорити з тобою після уроків.
-Приходь до мене додому. -Додому?
Еммо…
Я нікому не скажу про те, що бачила.
Про що ти?
А ви про що?
Вибачте, у мене є справи.
Марі.
-Що сталося? -Ганс.
Схоже, він бачив нас учора, але хоче поговорити зі мною.
-Про що? -Він мало не вперше до мене заговорив.
Хоче, щоб я прийшла до нього.
Не ходи туди.
-Звісно. -Он ти де.
-Що ти робиш? -А що?
Ярмарок. Забув уже?
Але ж ми вже про це говорили.
Ні, не говорили.
Та ні.
Що в тебе в контейнері? Кров?
Ні, лише піца.
-Побачимося пізніше, так? -Ні, не побачимося.
Ідіот.
Що сталося?
Хлопці трохи розважилися.
-Відпереться? -Це вже не вперше. Нічого.
А ти не думала не бути вампіром?
Наче в мене був вибір.
Я така, яка є.
Ясно.
Авжеж.
Але чому?
Про таке не запитують!
Але ж ти сама вчора казала:
усі щось приховують.
Біп-біп.
Алло?
Так.
Це Фрейд.
Просить тебе замовкнути.
-Вибач. -Не вибачайся.
Роби як каже Фрейд.
Якщо вже мнеш картоплю, скажи, і я перемелю все блендером.
Не хочеш поговорити?
Їдьмо жити в Буенос-Айрес?
Чи в Гельсінкі?
Ти могла б жити будь-де, а лишилася в Мідделбо.
Чому?
Ти знаєш чому.
Чому ти не лишилась у Копенгагені?
-А що там такого хорошого? -Усе. Мабуть.
Від проблем не втечеш.
Ти знаєш Ганса, учителя біології?
Авжеж.
Він просив мене прийти до нього додому.
Не говори з ним.
-І не збираюся. -Краще тримайся осторонь.
Привіт.
Привіт, Йонасе.
Двері були відчинені, і я…
Ти вже їв?
-Так, але… -На гору.
Негайно!
Клас.
-Готова? -До чого?
Іти на мототрек.
Йонасе.
-Так? -Ти лизався з Норін.
Ми про це говорили. Це нічого не значить.
Ходімо?
Нащо ви образили Марі?
Кого?
Вампірку.
А, її. Просто приколювалися.
Можна вигадати щось інше. Не обов'язково йти на трек.
-Можна зайнятися сексом. -Серйозно?
-Я лише пропоную. -Не хочу я сексу!
Ти така паскуда.
Може, це допоможе.
Забирайся.
Добре.
Вали.
Еммо?
Можна мені в туалет?
-Швиденько. -Так.
Круто. Дякую.
Клас.
Тоді до зустрічі.
-Що ти робиш? -А що?
-Не з'їдай усе. -Хіба це не на шару?
Так, і що?
Ти хіба не обідав?
Марі?
Повернулася.
Я знайшла дещо, щоб Йонас і решта від тебе відчепилися.
Глянь.
Вони тебе не займатимуть, якщо пригрозити опублікувати це.
Ти вкрала телефон?
Це ж прикольно.
Розвісимо їх по школі.
Не розумієте?
Якщо вичислять, я візьму провину на себе.
Ти про це?
Чи, може, про це фото?
Ти взагалі нормальний?
Де ти їх узяв?
Хіба не цим ми займаємося?
Вивідуємо секрети людей.
Але не викриваємо їх!
Ні. Ми хочемо розібратися, що сталося 17 років тому,
і як це пов'язано із сигналом з космосу.
Ми не викриваємо інших через усіляку дурню.
Я хотіла допомогти.
Еммо, зачекай.
-Зустрінешся з Гансом? -Що?
-Він запросив її до себе. -Нащо?
Коли ми вчора були в Сюзан, приїхав Ганс. Він міг її помітити…
Емма ходила до її будинку?
Так, я подумала…
Ти привела Емму під будинок Сюзан, і її помітили!
-Це не точно. -Ти щойно сказала, що це можливо.
Я так більше не можу. Мене це бісить.
Ми ж домовлялися робити все самі.
-Я подумала… -Не думай!
Нікому не треба думати. Лише робити як домовилися.
Невже це так складно?
-Але хіба нас не цікавить Ганс? -Так, цікавить.
А тепер Емма може піти і понишпорити в його будинку.
А що з ним не так?
Він у списку.
Списку?
Він теж був там 17 років тому.
Ясно.
Еммо, вийди. Нам треба порадитись.
Хочу тобі дещо показати.
-Що це? -Не знаю.
Цього не існує.
Але ж я тримаю це в руках.
Хуссейн знайшов це в кратері. І відтоді тримав у сховищі.
Я вивчав його, але не зміг визначити походження.
Проте ми точно не самі.
Це неможливо статистично.
Усе пов'язано.
Метеорит, сигнал минулого тижня,
«Астраеус».
-Я подалася на їхню вакансію. -Нащо?
Ти ж хотів їх перевірити?
Так.
Та спершу Ганса.
На.
Підключи це до його комп'ютера.
Тут програма, яка відкриє доступ до всіх його даних.
І що ж він приховує?
Не знаю. Але всі лишають сліди.
Ретельно оглянь його будинок.
Це ж наче незаконно?
Яка різниця? Це важливо.
-Ласкаво прошу. -Дякую.
-Я голова відділу кадрів. -Ясно.
Початкова освіта, середня…
Але… У тебе немає профільної освіти?
-Не знаю, здається, ні. -А ти себе не розхвалюєш.
Томас казав, я можу подати заявку.
Так, але ж ти подумала, чим саме хочеш займатися?
Та ні.
Мені просто потрібні гроші.
Ясно.
Принаймні ти відверта.
Це зазначено в резюме.
-Це не зараховується як досвід роботи. -Ні.
Але і досвіду мені не бракує.
Так.
По три місяці кожен.
Але я згодна на будь-яку роботу.
-Привіт, мамо. -Як справи?
-Мене взяли в «Астраеус». -Чудово.
Так.
Буду мити туалети.
Ну, це перший крок.
Треба це відсвяткувати.
Може, сьогодні? Подивимось фільм?
У мене зустріч із деким зі школи. І домашка.
То тепер ти робиш домашку?
Так.
Може, тебе це здивує, але я намагаюся.
Молодчина.
А твій учитель біології? Він іще щось казав?
Ні.
Не ходи до нього.
Авжеж.
Серйозно. Не хочу, щоб ти ходила.
Без питань.
Емма?
Хотіли мене бачити?
Так, заходь.
Круто. Дякую.
Сідай, прошу.
Ні, дякую.
А довго ви викладаєте?
П'ятнадцять років.
Подобається?
Ну, піде.
Головний мінус - учні.
Мені треба відповісти.
Алло.
Ти невчасно.
Ясно.
Ні, не можу.
Ні.
Із цим не можна затягувати.
Але це…
Не можу обіцяти.
Я не розумію.
Усе готово.
Я можу всім повідомити.
Нам треба зустрітися.
Я просто не розумію.
Ні.
Ми вже стільки разів це обговорювали.
Ні, із цим я не згоден.
Ні, не думаю.
Послухай мене.
Гаразд…
Ми так не домовлялися!
Ти говорила з Адріаном? Ясно.
Доведеться це зробити.
Про що ви хотіли поговорити?
Тобі краще піти.
Я передумав.
Можна мені водички?
Хто підіслав тебе, Еммо?
Я вже давно тебе знаю.
Скажи мені.
Я не буду сердитись.
Знаю, як ти почуваєшся.
Наче ти тут чужа, так?
Наче ти самотня. Наче тобі тут не місце.
-Це цілком природно. -Не чіпайте мене.
Там була таємна кімната?
Схоже на те. Звідти лунала музика.
Там стіна, але можливо…
Може, за нею двері. Я зрозумів.
З ним щось не так. Він дивний.
І він бреше.
Я відчуваю.
Сходиш туди ще раз?
Сама - нізащо!
Хтось піде з тобою.
Гаразд.
-Фредерік і Марі підуть, добре? -Так.
Тату, я пішла.
Вирішив зробити це сьогодні.
Так.
Сьогодні.
Допомогти з маминим речами?
Ні, я впораюся.
Чому сьогодні?
Щоб до Пасхи їх уже не було.
Цьогорічної Пасхи?
Так.
Цьогорічної.
Тату.
Іди сюди.
Так.
Привіт, Еммо.
-Привіт. -Ти ж знаєш про додаток «Локатор»?
Допомагає визначити, де телефон.
Нащо він тобі?
Вибач. Це все, що ти хотів сказати?
У нас нічого не вийде.
Ми не можемо бути разом.
Ти занадто дивна.
Я втомився тебе захищати.
Тому я від тебе йду.
Ти не можеш.
Бо я вже пішла від тебе вчора, позавчора і поза-позавчора.
-Ти не можеш мене кинути. -А я йду зараз.
На.
Еммо.
Еммо!
Якого хріна!
Усе.
Їдьмо по Марі?
Чому ти мене поцілувала?
Бо всі це роблять. Ти ж спав із половиною школи.
Ти боїшся лишитись сам.
Хіба ти не Спідничник Фредерік?
Спідничник?
Про що ти?
Чорт.
Ми їдемо?
Он вона.
Він удома.
Тоді іншим разом?
Можна подзвонити і виманити його з будинку.
-І що ми скажемо? -Що…
Що в шкільній лабораторії пожежа.
Думаю, йому до неї байдуже.
-Піду гляну що там як. -Спершу треба придумати план.
-Обережно там. -Добре, мамцю.
Дурень.
-Він якийсь смиканий. -І не кажи!
Дякую.
За що?
За те, що думала про мене.
Що хотіла помститися.
Хіба я не мала слухатися Фрейда?
Так.
Він утнув дурницю, коли тоді подзвонив.
Може, він мав рацію.
-Це не допомогло. -Ні.
Але мені було приємно.
А ти помилилася.
Я знаю, хто ти.
А ти знай, що це нормально.
У мене немає проблем із тим, ким я є.
Тобто вампіркою?
Так.
Точно.
Я просто про це не розповідаю.
То ніхто не знає?
Навіть твої рідні?
Мій тато сам не свій
відколи померла мама.
У нас навіть не було нагоди…
поговорити про мене.
Чорт! Це він.
Що ви йому сказали?
-Ви йому не дзвонили? -Ні.
Тоді куди він?
Не знаю. До Сюзан? Ходімо зайдемо.
Ми ж не знаємо куди він. Може, у магазин за рогом.
Гаразд, тоді їдьте за ним.
Я піду сама.
-Подзвоните, якщо він повернеться. -Ти ж мить тому його боялася, хіба ні?
Так, але ж він поїхав.
Добре.
Вона ненормальна.
-Хто? -Ну, Емма.
Думає, що все про тебе знає.
Потім озвучує те, що нібито знає.
А насправді не знає нічого.
Думаю, щось вона знає.
Ні, не знає.
Нічого.
Він заходить.
-Що ти робиш? -Чекай тут.
І він знову пішов.
Якого біса ти робиш?
Ти знаєш, що цей день настав.
-Припини. -Ні, Гансе, я не зможу без тебе.
Час настав.
-Тоді візьми це. -Ні, я не хочу.
-Забери. -Воно твоє.
Прошу. Забери.
-Ні. -Забери!
Іди звідси!
Вимітайся.
Відповідай, Еммо.
От лайно!
-Що ти робиш? -Нічого.
-Я шукала павутиння. -Мама знає, що ти тут?
Ні.
Ходімо.
-Це не найкраща думка. -Заходь!
Марі?
Ти тут сама?
Так.
Тут не можна так просто тинятися. Не можна нікому довіряти.
Їм не можна знати, що ми тут.
Про що ви?
-Іди сюди. -Ні.
Відпустіть мене!
Агов?
Еммо?
Усе.
Ти казала, що сама.
Будь ласка, відпустіть.
Еммо, вислухай мене.
Присядь.
Давай.
Ні!
Еммо, послухай, що я тобі скажу.
Ні, ідіть геть.
-Заспокойся. -Ні!
Припиніть! Відпустіть!
-Еммо, я допоможу. -Ні!
-Я хочу допомогти. -Припиніть!
Заспокойся! Прошу, заспокойся, добре?
Заспокойся. Гаразд.
Спокійно. Отак.
Я не хочу.
Еммо?
Гей?
У тебе кров.
Ти як?
Переклад субтитрів: Ірина Кожанова