EN NETFLIX-SERIE
-Vi ses, mamma. -Vi ses, älskling.
MIDDELBOVARVET
Marie!
Hej!
-Tack för igår. -Tack själv.
-Det var trevligt. -Ja.
Min första lektion är med Hans.
-Det känns lite märkligt. -Det förstår jag.
Du kan ju bara tänka på drottningen.
-Hjälper det? -Nej, men du tänker ju på drottningen.
Okej.
-Ska vi göra det igen? -Vad då?
-Kolla på folk. Det är ju kul. -Visst är det?
Det var så himla roligt. Det gör jag gärna om.
-Schyst. Vi måste bara kolla med Mads. -Okej.
Schyst.
-Vi kanske får se dem pippa. -Vill du se det?
Absolut!
Jag kan knappt vänta.
Naturen är så mångfacetterad.
Daggmaskar är hermafroditer. De flesta blommor är sambyggare.
-Men vi är människor. -Just det.
För oss är det mycket mer komplext.
Hos oss kan det vara mer vettigt att prata om tre kategorier.
Biologiskt kön, upplevt kön och könsuttryck.
Så ens biologiska kön kan vara kvinnligt,
men man känner sig som en man, som uppfattar sig själv som en kvinna?
I princip, ja. Och vad är det rätta?
Vad är det viktigaste? Vad vi är eller hur vi…
…känner att vi är?
Ni kan diskutera tre kategorier här…
Fundera på det innan nästa lektion.
Emma, har du en stund över? Jag vill prata med dig när skolan är slut.
-Jag vill att du kommer hem till mig. -Hem till dig?
Emma…
-Jag berättar inte för nån vad vi såg. -Vad pratar du om?
Vad pratar du om?
Jag har faktiskt nåt annat för mig.
Marie.
-Vad är det? -Det är Hans.
Jag tror att han såg oss igår, men han vill prata med mig.
-Om vad då? -Han har knappt pratat med mig tidigare.
Han vill att jag kommer hem till honom.
Gör det inte.
-Nej. -Där är du ju.
-Vad håller du på med? -Vad?
Marknaden, minns du?
Men det har vi ju redan pratat om.
Nej, det har vi inte.
Jo, det har vi.
Vad har du i lunchlådan? Blod?
Nej, bara pizza.
-Vi ses väl senare? -Nej, det gör vi inte.
Idiot.
Vad är det som pågår?
Grabbarna bara lattjar lite.
-Får du bort det? -Det har hänt förr. Lugn.
Har du funderat på att inte vara vampyr?
Jag har inte valt det själv. Jag bara är sån.
Visst. Så klart.
Men varför?
Det har du inte rätt att fråga!
Det var en grej du sa igår. Alla döljer ju nåt.
Ring-ring. Ja, hallå?
Ja.
Det är Freud som ringer. Han ber dig att hålla käften.
-Förlåt. -Be inte om ursäkt.
Gör bara som Freud säger.
Fortsätter du att mosa potatisen kunde jag lika gärna ha mixat allt.
Vill du prata om det?
Kan vi flytta till Buenos Aires? Eller Helsingfors?
Av alla ställen man kan bo på valde du att bo i Middelbo.
-Varför? -Du vet varför.
Varför inte bara stanna i Köpenhamn?
-Vad hade varit bättre där? -Allt. Kanske.
Man kan inte fly undan sina problem.
-Du känner ju Hans, min biologilärare. -Självklart.
Han bad mig komma hem till honom.
Prata inte med honom.
-Det tänkte jag inte. -Håll dig borta från honom.
Hej.
Hej, Jonas.
-Dörren var olåst, så… -Har du ätit?
-Det har jag, men… -Övervåningen, nu!
Schyst!
-Är du redo? -För vad då?
Rampen.
-Jonas… -Ja?
Du hånglade med Noreen.
Vi pratade ju om det. Det betydde inget.
Ska vi dra?
Varför gjorde ni det där mot Marie?
-Vem? -Vampyren.
Jaså, det. Det var bara på skoj.
Vi kan hitta på nåt annat. Vi måste inte åka till rampen.
-Vi kan ju bara ha sex. -Allvarligt?
-Bara ett förslag. -Jag vill inte pippa just nu!
-Du är jävligt jobbig. -Ibland hjälper det.
Ta och stick.
Okej.
Ge dig av.
Emma? Får jag pissa först?
-Lite snabbt? -Ja.
Toppen. Tack.
Schyst.
Vi ses där, då.
-Vad gör du? -Vad?
-Ät inte allihop. -Får du inte dem gratis?
-Vad spelar det för roll? -Har du inte ätit lunch?
Marie?
Hon är tillbaka.
Jag kan ha hittat nåt som får Jonas och de andra att lägga av.
Se här. Vi kan få dem att lämna dig ifred genom att hota med att offentliggöra dem.
Snodde du hans mobil?
Det blir faktiskt jättekul. Vi sätter upp det över hela skolan.
Förstår ni inte? Jag kan ta skulden om de anklagar oss.
Var det den här?
Eller kanske den här?
Vad är det för fel på dig? Var fick du dem ifrån?
Det är väl det vi håller på med? Vi tar reda på vad folk gömmer.
Men vi avslöjar dem inte!
Nej. Vi jobbar på att avslöja vad som hände för 17 år sen,
och hur det hänger ihop med signalen från rymden.
Vi hänger inte ut folk för en massa oväsentliga saker.
Jag ville bara hjälpa till.
Emma, vänta.
-Varför inte hälsa på hos Hans? -Vad?
-Han bad henne hälsa på. -Varför?
Vi gick förbi Susan igår. Hans kom dit, och han kanske såg henne…
Följde Emma med till Susan?
Ja, jag tänkte att…
Du tog med Emma hem till Susan och nån såg henne där!
-Det vet vi inte. -Du sa ju att det kanske var så.
Jag orkar inte. Det är så irriterande. Vi var ju överens om att bara vi gör det.
-Jag tänkte bara… -Tänk inte!
Ingen av oss borde tänka. Vi bör göra som vi kom överens om. Är det så svårt?
-Men är inte Hans intressant? -Jo, det är han.
Och nu kan ju Emma gå hem till honom och snoka runt.
Vad är det med honom?
Han står på listan.
Listan?
Han var också där för 17 år sen.
Okej.
Emma, kila ut en stund så vi får diskutera.
Jag vill visa dig en sak.
-Vad är det? -Jag vet inte. Den existerar inte.
Men jag håller i den, precis här.
Hussein hittade den i kratern. Han har haft den i sitt förråd sen dess.
Jag analyserade den, men jag vet inte dess ursprung.
Men jag vet att vi inte är ensamma. Det är statistiskt omöjligt.
Allt hänger ihop.
Meteoren, signalen förra veckan, Astraeus.
-Jag sökte nyss jobb där. -Varför det?
Bad du inte att jag skulle kolla upp dem?
Just det.
Men Hans först.
Här. Anslut den här till Hans dator.
Programmet på den ger mig tillgång till hans data.
-Vad tror du att han döljer? -Jag vet inte. Alla lämnar spår efter sig.
Kolla runt. Undersök hans hus.
Är det inte olagligt?
Vem bryr sig? Det är viktigt.
-Välkommen! -Tack.
-Jag är personal- och rekryteringschef. -Okej.
Grundskolan och gymnasiet…
Men… Har du inga formella kvalifikationer?
-Inget jag kan komma på. -Du gör ingen vidare reklam för dig själv.
Thomas sa att jag kunde söka jobb.
Du måste väl ha funderat på vilket jobb du vill ha.
Faktiskt inte. Jag behöver bara verkligen pengarna.
-Visst. Du är åtminstone ärlig. -Precis som det står på mitt cv.
-Det är inte precis arbetslivserfarenhet. -Nej.
Men det har jag mycket av.
Ja.
Tre månader i taget.
Jag är villig att göra vad som helst.
-Hej, mamma. -Vad händer?
-Jag fick jobbet på Astraeus. -Bra.
Ja.
-Jag ska städa toaletter. -Det är väl en början, antar jag.
Det måste vi fira.
-Och ikväll, då? Ska vi se en film? -Jag ska träffa nån från skolan.
-Och jag har läxor. -Gör du plötsligt dina läxor?
Ja. Det kanske kommer som en överraskning, men jag försöker faktiskt.
Toppen.
Och din biologilärare? Sa han nåt mer?
-Nej. -Åk inte hem till honom.
-Det ska jag inte. -Jag menar allvar. Det vill jag inte.
Inga problem.
Emma.
-Du ville visst träffa mig? -Ja, kom in.
Schyst. Tack.
Slå dig ner.
Nej, tack.
-Hur länge har du varit lärare? -I 15 år.
-Gillar du det? -Det är väl okej.
Eleverna är det stora problemet.
Jag måste tyvärr svara.
Hallå?
Jag kan inte prata nu.
Jag förstår.
Nej, det kan jag inte.
Nej.
Vi får inte vänta för länge.
Men det…
Det kan jag inte lova.
Jag förstår inte.
Allt är redo.
Jag kan låta alla få veta.
Vi behöver träffas allihop.
Jag förstår faktiskt inte.
Nej.
Vi har ju diskuterat det här så många gånger.
Nej, jag håller absolut inte med om det.
Nej, det tror jag inte.
Hör på nu.
Men…
Så var inte överenskommelsen!
Pratade du med Adrian? Inte?
Då får jag göra det.
Vad ville du prata om?
Du måste gå.
-Jag ville visst inget, ändå. -Kan jag få lite vatten?
Vem skickade dig, Emma? Jag har känt dig länge.
Bara säg det.
Jag blir inte arg. Jag vet hur du känner dig.
Som om du inte hör hemma, eller hur?
Du känner dig lite utanför. Som om du inte är en del av allt.
-Det är helt naturligt. -Låt mig vara.
-Fanns där ett hemligt rum? -Det såg så ut. Jag hörde musik.
-Det fanns en vägg, men kanske… -Fanns det en dörr. Jag fattar.
Det är nåt med honom. Han är mysko.
Och han ljuger. Jag känner det på mig.
-Kan du komma in dit igen? -Jag går inte ensam.
Nån får följa med.
-Frederik och Marie följer med dig. -Visst.
Pappa, jag går nu.
Det händer alltså idag.
Ja. Idag är det dags.
-Ska jag hjälpa dig med mammas grejor? -Nej, det går bra.
Varför just idag?
Jag vill ha bort det innan påsk.
Påsk nu i år?
Ja. Påsk nu i år.
Pappa.
Kom hit.
Ja.
Hej, Emma.
-Hej. -Du känner väl till Hitta min iPhone?
Man använder den för att hitta sin mobil.
Varför tog du den?
Förlåt. Är det inte allt man behöver säga?
Det här går inte längre.
Emma, vi kan inte vara ihop. Du är för konstig.
Jag kan inte försvara dig inför de andra. Jag lämnar dig.
Det kan du inte.
Jag lämnade dig igår och dagen innan det och dagen innan det.
-Du kan inte göra slut med mig. -Jag går nu.
Varsågod.
Emma!
Vad i helvete?
Toppen.
Ska vi hälsa på Marie?
Varför kysste du mig?
Det är väl det man gör? Du har varit tillsammans med halva skolan.
Du är rädd för att vara ensam.
Om du inte är Fitt-Frederik, vem är du då?
"Fitt-Frederik?"
Vad menar du?
Fan.
Ska vi åka?
Där är hon.
-Han är hemma. -Ska vi strunta i det?
Vi kan ringa honom och få honom att lämna huset.
-Vad ska vi säga? -Att…
Det brinner i biologilabbet på skolan.
Det struntar han nog i.
-Jag kollar upp det. -Vi måste ha en plan först.
-Var försiktig. -Jadå, mamma.
Idiot.
-Han är bara rastlös. -Det vill jag lova!
Tack.
För vad?
För att du tänkte på mig.
För att du ville hämnas.
Skulle jag inte göra som Freud sa?
Jo.
Han kanske var en idiot när han ringde det samtalet.
Han hade kanske rätt.
-Det hjälpte inte så mycket. -Nej.
Men det var gulligt.
Förresten så har du fel.
Jag vet visst vem du är.
Det är okej, bara så att du vet.
Jag har inga problem med vem jag är.
En vampyr, menar du?
Ja.
Precis.
Jag pratar bara inte om det.
Ingen vet, alltså?
Inte ens din familj?
Min pappa har inte mått så bra sen mamma dog.
Vi har inte riktigt haft tid…
…att prata om mig.
Fan!
Vad sa ni till honom?
-Ringde ni inte? -Nej.
Vart ska han, då?
Hem till Susan, kanske? Ska vi gå in?
Han kanske bara ska till närbutiken.
Okej, ni följer efter honom.
Jag går in ensam. Ring mig om han återvänder.
Var det inte du som var jätterädd för honom?
Jo, men han åkte ju sin väg.
Okej.
Hon är bara för mycket.
-Vem? -Emma, så klart.
Hon tror att hon vet massor om en.
Sen pratar hon om allt hon tror att hon vet.
Men hon vet inget.
Hon vet nog lite grann.
Nej, det gör hon inte. Överhuvudtaget inte.
Han är på väg in.
-Vad gör du? -Vänta lite.
Och så är han borta igen.
Vad fan håller du på med?
Du vet att dagen är kommen.
-Du måste sluta nu. -Nej, jag är inte redo att vara utan dig.
Det är dags.
-Ta då den här. -Jag vill inte ha den.
-Ta den. -Jag gav ju dig den.
Jo, ta den.
-Nej. -Ta den!
Gå din väg, då!
Försvinn!
Kom igen, Emma.
Helvete!
-Vad håller du på med? -Inget.
-Jag kollade efter spindelnät. -Vet din mamma att du är här?
Nej.
Kom.
-Det är nog ingen bra idé. -Kom nu!
Marie?
Är du ensam?
Ja.
Du kan inte springa runt här ute. Vi kan inte lita på nån.
De får inte veta att vi är här.
Vad menar du?
-Kom hit. -Nej. Låt mig vara!
Hallå?
Emma?
Så där ja.
Du sa att du var ensam.
Snälla, låt mig gå.
Emma, nu måste du lyssna.
Sätt dig. Kom.
Nej!
Emma, lyssna på vad jag säger.
-Nej, kom inte nära. -Ta det lugnt.
Sluta! Släpp mig.
-Jag vill hjälpa dig. -Nej!
-Jag vill hjälpa dig. -Sluta!
Lugna dig! Var snäll och lugna dig, okej?
Lugna dig. Okej.
Lugn. Så där ja.
Jag vill inte.
Emma?
Hej?
Du blöder.
Är du okej?
Undertexter: Mats Nilsson