SERIÁL NETFLIX
Měj se, mami.
Měj se, zlato.
DOKY MIDDELBO
Marie!
Ahoj.
- Včera to bylo fajn. - Jo, bylo.
- Bavila jsem se. - Jo.
První hodinu mám s Hansem.
- Přijdu si trochu trapně. - Chápu.
Tak mysli na královnu Markétu.
- Pomáhá to? - Ne, ale budeš myslet na královnu.
Tak jo.
- Zopakujeme si to? - Co?
To sledování lidí.
- Byla to sranda. - Že jo?
Rozhodně.
- Ráda bych zase šla. - Super. Jen se musíme zeptat Madse.
Tak jo.
Super.
Třeba si to budou rozdávat.
- To chceš vidět? - Si piš!
Nemůžu se dočkat.
Příroda je rozmanitá.
Žížaly jsou hermafroditi. Většina květin je jednodomá.
- Ale my jsme lidi. - Přesně tak.
My to máme mnohem složitější.
U nás by bylo rozumnější mluvit o třech kategoriích.
Biologické pohlaví, vnímané pohlaví a vyjádřené pohlaví.
Takže můžete být biologicky holka,
ale vnímat se jako chlap, co se projevuje jako ženská?
V zásadě ano. Ale co je správně?
Co je nejdůležitější? Co jsme, nebo co…
cítíme, že jsme?
Mohli bychom o těchto třech kategoriích diskutovat…
Do příště o tom přemýšlejte.
Emmo, máš chvilku? Rád bych s tebou po škole mluvil.
- Chci, aby ses zastavila u mě doma. - U vás doma?
Emmo…
Nikomu neřeknu, co jsme viděly.
Jak to myslíš?
Jak to myslíte vy?
Už něco mám, promiňte.
Marie.
- Co je? - Hans.
Nevím, jestli nás včera viděl, ale chce se mnou mluvit.
- O čem? - Dřív se mnou prakticky nepromluvil.
Mám jít k němu domů.
Nedělej to.
- Neboj. - Tady jseš.
- Co to děláš? - Co?
Pouť, zapomněl jsi?
To už jsme probrali.
To teda neprobrali.
Ale jo.
Co máš k obědu? Krev?
Ne, jenom pizzu.
- Uvidíme se, jo? - Neuvidíme.
Idiot.
Co se děje?
Kluci se baví.
- Jde to dolů? - Není to poprvý, dobrý.
Zvažovala jsi nebýt upírkou?
To není věc volby.
To prostě jsem.
Jasně.
Samozřejmě.
Ale proč?
To se nemůžeš ptát.
Včera jsi řekla jednu věc.
Že každý něco tají.
Píp, píp.
Haló?
Jo.
Volá Freud.
Prej máš sklapnout.
- Promiň. - Neomlouvej se.
Dělej, co říká Freud.
Jestli budeš ten brambor dál mačkat, mohla jsem to rozmixovat.
Chceš si promluvit?
Nemůžeme se přestěhovat do Buenos Aires? Nebo do Helsinek?
Ze všech míst, kde jsi mohla žít, si vybereš zrovna Middelbo.
Proč?
Ty víš proč.
Proč jsi nezůstala v Kodani?
- Co by tam bylo lepší? - Všechno. Možná.
Před problémy neutečeš.
Znáš Hanse, našeho profesora biologie?
Jistě.
Řekl mi, abych přišla k němu domů.
Nemluv s ním.
- Nebudu. - Drž se od něj dál.
Zdravím!
Ahoj, Jonasi.
Bylo otevřeno, tak jsem…
Jedl jsi?
- Jo, ale… - Nahoru.
Teď!
Hezký.
- Připravená? - Na co?
Na rampu.
Jonasi.
- Co? - Líbal ses s Noreen.
Mluvili jsme o tom. Nic to neznamenalo.
Jdeme?
Proč jste provedli tamto Marii?
Komu?
Upírce.
Aha. To byla jenom sranda.
Tak můžeme dělat něco jinýho, nemusíme na rampu.
Co třeba sex?
To jako vážně?
- To byl jenom návrh. - Na sex nemám náladu!
Jsi jak osina v zadku.
Sex občas pomůže.
Vypadni.
Fajn.
Běž!
Emmo?
Můžu ještě na záchod?
- Rychle? - Jo.
Fajn. Dík.
Hezký.
Uvidíme se tam.
- Co to děláš? - Co?
- Nesněz je všechny. - Dostáváš je zadarmo.
No a co?
Tys neobědval?
Marie?
Je zpátky.
Možná vím, jak Jonase a ostatní zastavit.
Koukni.
Když tě nenechají, tak je zveřejníme.
Tys mu vzala mobil?
Fakt sranda.
Rozvěsíme to po škole.
Vy to nevidíte?
Vezmu to kdyžtak na sebe.
Myslíš tuhle?
Nebo tuhle?
Co to s tebou je?
Odkud je máš?
To je naše práce.
Hledáme, co lidi tají.
Ale nezveřejňujeme to.
Ne. Chceme odhalit, co se stalo před 17 lety
a jak to souvisí se signálem z vesmíru.
Nevytahujeme na lidi všemožný nesmysly.
Jen jsem chtěla pomoct.
Emmo, počkej.
- Jdeš k Hansovi? - Co?
- Pozval ji k sobě. - Proč?
Včera jsme byli u Susan a přišel Hans, možná ji viděl…
Emma byla u Susan?
Jo, vzala jsem ji…
Vzala jsi Emmu k Susan a viděli ji.
- To nevíme. - Právě jsi řekla, že ji možná viděli.
Tohle nedávám. Mám toho po krk. Dohodli jsme se, že to budeme dělat sami.
- Já myslela… - Nemysli! Nikdo z nás nemá myslet.
Děláme, na čem se dohodneme. Je to tak těžký?
Není snad Hans zajímavý?
Jo, to je.
A Emma teď může jít k němu domů a něco zjistit.
Co s ním je?
Je na seznamu.
Na seznamu?
Taky tu byl před 17 lety.
Dobře.
Emmo, jdi ven, promluvíme si o tom.
Něco ti ukážu.
- Co to je? - Nevím.
Neexistuje to.
Vždyť to držím v ruce.
Hussein to našel v kráteru.
Od té doby to měl ve skladu.
Analyzoval jsem to, ale původ té hmoty jsem nezjistil.
Jen vím, že nejsme sami.
Je to statisticky nemožné.
Všechno je propojené.
Meteorit, signál z minulého týdne, Astraeus.
- Ucházím se tam o práci. - Proč?
Nechtěls, abych je prověřila?
Jasně.
Začni Hansem.
Na.
Zapoj to Hansovi do počítače.
Ten software mi umožní přístup ke všem jeho datům.
Co podle tebe tají?
Já nevím. Každý zanechává stopu.
Rozhlídni se mu po baráku.
Není to ilegální?
Záleží na tom? Je to důležitý.
- Vítejte u nás. - Díky.
- Jsem personální ředitelka. - Dobře.
Základní a střední škola…
Ale… Takže nemáte žádnou kvalifikaci?
- Nic mě nenapadá. - Rozhodně se nepřeceňujete.
Thomas řekl, že se můžu přihlásit.
Ale jistě máte představu, jakou práci chcete dělat.
Ani ne.
Potřebuju hlavně peníze.
Jistě.
Aspoň jste upřímná.
Píšu to i v životopise.
- To není zrovna pracovní zkušenost. - Ne.
Ale těch mám spoustu.
Ano.
Vždycky po třech měsících.
Ale zvládnu cokoli.
- Ahoj, mami. - Co nového?
- Mám práci v Astraeu. - Paráda.
Jo.
Úklid záchodů.
Dobrý začátek.
Musíme to oslavit.
Co dneska večer?
- Pustíme si film? - Jdu za někým ze školy.
A mám úkoly.
Najednou děláš úkoly?
Jo.
Možná tě to překvapí, ale snažím se.
Skvělý.
A profesor biologie? Říkal ještě něco?
Ne.
Nechoď k němu.
Nepůjdu.
Vážně. Nepřeju si to.
Jasně.
Emmo?
Chtěl jste mě vidět?
Jo, pojď dál.
Bezva. Díky.
Posaď se.
Ne, díky.
Jak dlouho učíte?
Patnáct let.
Baví vás to?
Jde to.
Hlavní problém jsou studenti.
Musím to vzít.
Haló?
Teď se to nehodí.
Aha.
Ne, to nemůžu.
Ne.
Nesmí to trvat dlouho.
Ale…
To nemůžu slíbit.
Tomu nerozumím.
Všechno je připravené.
Můžu dát všem vědět.
Musíme se všichni sejít.
Já to prostě nechápu.
Ne.
Už jsme to probírali tolikrát.
Ne, rozhodně nesouhlasím.
Ne, to si nemyslím.
Poslouchej mě.
Dobře…
Tak jsme se nedohodli!
Ví to Adrian?
Aha.
Tak to musím udělat já.
O čem jste chtěl mluvit?
Musíš jít.
Rozmyslel jsem si to.
Můžu dostat vodu?
Kdo tě poslal, Emmo?
Znám tě už dlouho.
Řekni mi to.
Nebudu se zlobit.
Vím, jak se cítíš.
Jako vykořeněná, že?
Cítíš se mimo, jako bys sem nepatřila.
- To je přirozené. - Nechte mě!
Byla tam tajná místnost?
Vypadalo to tak. Hrála tam hudba.
Byla tam zeď, ale možná…
Možná to byly dveře. Rozumím.
Něco na něm nesedí, je divnej.
A lže.
Cítím to.
Dostala by ses tam znova?
Sama tam nejdu.
Někdo půjde s tebou.
Dobře.
- Půjdou Frederik a Marie, jo? - Jo.
Tati, jdu.
Dal ses do toho dneska?
Jo.
Přišel čas.
Chceš s máminými věcmi pomoct?
Ne, to zvládnu.
Proč dneska?
Chci to mít do Velikonoc pryč.
Těchhle Velikonoc?
Jo.
Těchhle Velikonoc.
Tati.
Pojď sem.
Jo.
Ahoj, Emmo.
- Ahoj. - Znáš apku Find My iPhone?
Najde ti tvůj telefon.
Pročs mi ho vzala?
Promiň. Víc toho na srdci nemáš?
Už to dál nejde.
Emmo, nemůžeme být spolu.
Jsi fakt divná.
Neobhájím tě před ostatními.
Rozcházím se s tebou.
To nejde.
Rozešla jsem se s tebou včera, předevčírem a předpředevčírem.
- Nemůžeš se rozejít ty se mnou. - Já jdu.
Na.
Emmo!
Co to kurva je?
Fajn.
Jedeme za Marií?
Proč ta pusa?
Jsi zvyklej, ne? Byl jsi s půlkou školy.
Bojíš se být sám.
Prostě Fik-Fik Frederik.
Fik-Fik Frederik?
Jak to myslíš?
Sakra.
Pojedeme?
Už jde.
Je doma.
- Nevykašlem se na to? - Můžeme mu zavolat a odlákat ho pryč.
- Co řekneme? - Že…
Že ve škole hoří v biologické laboratoři.
To mu bude ukradený.
- Mrknu tam. - Nejdřív musíme mít plán.
- Buď opatrný. - Jasně, mami.
Trouba.
- Prostě chvíli neposedí. - Přesně.
Díky.
Za co?
Že na mě myslíš.
Že mě chceš pomstít.
Neměla jsem poslechnout Freuda?
Jo.
Možná se choval jako idiot, když takhle zavolal.
Možná měl pravdu.
- Moc to nepomohlo. - Ne.
Ale je to od tebe milý.
Mimochodem, pletla ses.
Já vím, kdo jsi.
A je to v pohodě.
Nemám problém s tím, kdo jsem.
Myslíš upírka?
Jo.
Přesně tak.
Akorát o tom nemluvím.
Takže to nikdo neví?
Ani tvoje rodina?
Táta na tom není nejlíp, co máma umřela.
Neměli jsme úplně čas…
mluvit o mně.
Do prdele! To je on.
Co jste mu řekly?
- Vy jste mu nevolaly? - Ne.
Kam jede?
Nevím, k Susan? Pojďme dovnitř.
Co když si jel jenom nakoupit?
Tak jo, sledujte ho.
Půjdu tam sama.
Zavolejte, kdyby se vracel.
Nebyla jsi z něj náhodou úplně podělaná strachy?
Jo, ale teď je pryč.
Tak jo.
Je to cvok.
- Kdo? - Přece Emma.
Myslí si, že toho o tobě spoustu ví.
A taky spoustu o jiných věcech.
Ví houby.
Myslím, že něco málo ví.
Neví.
Vůbec nic.
Jde dovnitř.
- Co děláš? - Vydrž.
A je zase fuč.
Co to do prdele děláš?
Víš, že nastal čas.
- Musíš přestat. - Hansi, nejsem připravená žít bez tebe.
Je čas.
- Tak si to vem. - Nechci to.
- Vem si to. - Dal jsem ti ho.
Prosím, vem si ho.
- Ne. - Vem si to.
Tak jdi.
Jdi pryč.
No tak, Emmo.
Do háje!
- Co to děláš? - Nic.
- Zkoumám pavučiny. - Ví tvoje máma, že jsi tady?
Ne.
Pojď.
- To není dobrý nápad. - Pojď!
Marie?
Jsi tu sama?
Jo.
Nemůžeš tu takhle pobíhat.
Nikomu se nedá věřit.
Nechci, aby věděli, že tu jsme.
Jak to myslíte?
- Pojď sem. - Ne.
Pusťte mě!
Haló?
Emmo?
Tak.
Říkalas, že jsi sama.
Pusťte mě, prosím.
Emmo, poslouchej mě.
Sedni si.
Pojď.
Ne!
Emmo, poslouchej, co ti říkám.
Ne, jděte pryč.
Buď v klidu.
Přestaňte! Pusťte mě!
- Chci ti pomoct. - Ne!
- Chci ti pomoct. - Přestaňte!
Klid! Uklidni se, prosím.
Klid. Tak.
V klidu.
Já nechci.
Emmo?
Hej!
Ty krvácíš.
Jsi v pořádku?