СЕРІАЛ NETFLIX
З усіх боків нас оточує космос.
Безмежна розсіяна маса.
Всесвіт сповнений темряви й загадок.
Нам не відомо про 95% того, що в ньому є.
Лише коли всесвіт сам демонструє нам свої можливості,
ми можемо уявити, що ще він приховує.
Так і сталося 17 років тому, коли всесвіт завітав у Мідделбо.
Мідделбо - найнудніше у світі містечко на задвірках Данії.
Колись багате суднобудівне місто занепало після закриття верфі.
Закрилася верф - закрилося все.
Мідделбо йшло на дно.
Але 22 лютого, 17 років тому,
у день, коли Хуссейн назавжди зачинив двері свого магазину,
у ряду з овочами приземлився метеорит.
Це був переломний момент для Мідделбо.
Люди почали приїздити до кратера Мідделбо.
МУЗЕЙ МЕТЕОРИТА
Хуссейн зметикував.
Зробив сніжні кулі з метеоритом.
Випустив футболки, кепки й чашки. З'явилася робота.
Мідделбо стало туристичним містом. Саме тому ми сьогодні тут.
Мідделбо стало містом метеорита.
Дякую.
Гарного дня. Дякую за увагу.
Розкажіть більше про метеорит.
Більше нема чого розказувати.
Ви ж нічого про нього не розказали.
Лише про власника магазина й Мідделбо.
Якщо хочеш дізнатися більше - відвідай музей.
Але я вас запитую.
Так, і я б залюбки відповіла на всі твої запитання.
-Це він? -Так.
Невже цей камінчик зробив аж такий кратер?
Авжеж, адже ти сам бачиш, який гігантський кратер вийшов.
Щось не віриться. Він не схожий на справжній.
А ти спеціаліст з метеоритів?
-Іще запитання? -Ви не розумієте, про що говорите.
Можна хоч торкнутись?
Звісно ні.
Але ж він справжній. Йому нічого не буде, якщо він справжній.
-Чому тоді не можна торкатись? -Бо так написано на знаку.
Бо вони не впевнені, що він справжній.
Я знаю таких, як ти.
Вважаєш себе найрозумнішим
лише тому, що вмієш усе гуглити.
Хоча насправді ти просто нудний хлопчисько.
Я скажу, що ви мене вдарили.
Боже, який ти діставучий.
У тебе дві секунди.
Обережно!
Це не я.
Ти дала йому доторкнутися!
Я ж не знала, що він розіб'ється.
Там написано: «Будь ласка, не чіпайте».
-Я можу його склеїти. -Не треба нічого робити.
Навіть не торкайся до нього!
Люди приїжджають звідусіль, щоб побачити цей камінь.
Щось уже не дуже часто.
Люди приїжджають звідусіль, щоб побачити цей камінь!
Ви ж знаєте, що це неправда.
Вибачте.
Тебе звільнено.
-Що? -Іди звідси.
Це сигнал.
Який?
Він іде не звідси.
Він з відкритого космосу.
Іще один.
Тобто ще один?
Іще один сигнал.
Не з космосу.
-Можеш відстежити? -Спробую.
Це наче відповідь на перший сигнал.
Так, схоже на те. І він іде звідси.
Із Землі.
З Данії.
Мідделбо.
Що ж там таке?
Ти справді розтрощила метеорит?
То була не я.
Дивно, якщо метеорити справді скляні.
Що ти маєш на увазі?
Дивись.
Що це?
-Шматочки метеорита. -Але ж це скло.
Метеорити не скляні.
-Я не знаю, з чого вони мають бути. -Точно не зі скла.
-Але ж про метеорит не брешуть. -Усі брешуть.
От мої батьки зараз не в готелі, а в клубі для свінгерів.
Мені треба ще.
Йонасе?
-Привіт, сонце. -Привіт.
Ні, від тебе смердить блювотинням.
Бо я блював.
Але знаєш що? Звільнилося місце для випивки.
Я говорила із Санні. Вона каже, метеорит - фальшивка.
Припини.
То метеорит фальшивий?
Думаю подзвонити Хуссейну і розповісти.
А раптом він скасує ярмарок?
Чого б це?
Скажеш, що метеорит підробка, і він не захоче її влаштовувати.
-Якщо це правда, то він уже знає. -Еммо, ти можеш побути нормальною?
-Усі вважають… -І що ж усі вважають?
Усі вважають, що ти дуже-дуже мила, Еммо.
І я теж так вважаю.
Давай просто розважимося?
Привіт, це Хуссейн.
Залиште повідомлення чи пишіть на адресу bigboss@middelbomuseum.dk
Це Емма.
Ми можемо поговорити про камінь?
Бо, можливо, це не метеорит. Можливо, він був зі скла.
А тоді це фальшивка, хіба ні?
Я б хотіла про це поговорити.
Гей!
КРАТЕР МІДДЕЛБО
Доброго ранку, люба.
Доброго ранку.
-Виспалася? -Уже не пам'ятаю.
Аж так давно прокинулася.
Клас.
Чула, тебе звільнили з музею.
-Я не винна. -Авжеж. Ти ніколи не винна.
Скільки робіт ти змінила за останній рік?
Уже не пригадаю.
П'ять, Еммо.
П'ять робіт за рік.
Цього разу все інакше.
Як саме?
Цього разу я не винна.
Це просто смішно: мене звільнили, бо брехали вони.
Про що брехали?
Про метеорит.
-Він був зі скла. -Ти про це комусь казала?
Ні. Я нікому не казала.
От і добре. Облиш це.
-Гарного дня. -І тобі.
Усе.
Мені треба більше таблеток.
-Цього вистачить на два тижні. -Думаю, дозу треба збільшити.
Тоді розкажи мені більше про свій психологічний стан.
Можеш розповісти?
Це через місто.
Просто
мене постійно всі бісять.
Як ви це робите?
Як я роблю що?
Виживаєте?
У цьому місті.
Терпите все і ще не здуріли.
Ну…
Я насамперед думаю про себе.
Але ти підліток. З тобою все інакше.
Чому?
Бо коли ти підліток,
то або кудись належиш, або проти всього бунтуєш.
Ти зараз бунтуєш.
Усе буде добре, Еммо.
Багато хто теж так робить.
Одну на день.
Дякую.
-Побачимось. -Ага.
Еммо!
Сядеш у машину?
Я схожа на ідіотку?
Хуссейн хоче поговорити.
Добре.
То, може, поїдеш на велику?
КРАТЕР МІДДЕЛБО
Ласкаво прошу.
Візьмете мене назад?
Ні.
Тоді чому я тут?
Іди за мною.
Ти знала, що більшість метеоритів під час зіткнення із землею
просто зникають, бо сила удару надзвичайно потужна?
Вони просто випаровуються.
Перетворюються на пил, звіяний вітром.
Пуф!
І нема.
То він несправжній?
-Це символ. -Так, символ брехні.
-Це не брехня. -Це ви зробили той камінь.
Ви не звільните мене через липовий камінь.
Купони на випивку?
Приходь сьогодні на ярмарок.
Розважся.
Цього має вистачити, щоб гуляти з друзями всю ніч.
Серйозно?
Годі про це. Уявімо, що нічого не сталося.
Добре?
Привіт, сонце!
Привіт!
Куди ти?
Їду до Ніка.
Теж не дочекаєшся?
-Чого? -Ярмарку.
Набухаємося сьогодні, так?
Так. У мене якраз є купони на випивку.
Звідки це?
Хуссейн хотів відкупитися, коли я сказала, що він бреше.
-Ти говорила з Хуссейном? -Так.
І він справжній козел.
Я ж просив цього не робити.
-Та це неважливо. -Ще як важливо!
У цій дірі буває один єдиний хороший день на рік.
Один день!
І ти його не споганиш, чорт забирай!
Просто брехати - це ненормально.
Як на мене, це вже занадто.
Гаразд.
Щоразу, як ти десь бачиш брехню,
страждаємо ми. Навіть розважитись не можемо.
Як гадаєш, тебе постійно тягне розважатися,
бо ти до смерті боїшся глянути на себе
і хоч щось змінити в житті?
Пам'ятаєш, я казав, що всі вважають тебе милою?
Це була брехня.
Ти вже всім у печінках сидиш!
Засунь той ярмарок собі в одне місце!
Тобто ти не прийдеш?
Я люблю тебе!
Ти готова?
Я не піду.
Авжеж підеш.
Я не в настрої.
Це ж традиція.
З'їмо по яблучку в карамелі.
Поглузуємо з п'яних людей. Усе, як ми любимо.
Я не можу.
Добре.
Добре?
Так, усе гаразд.
«Я, Емма…
-Ні. -…даю мамі дозвіл
обирати три заходи на рік, в яких я мушу взяти участь,
поки живу вдома. Люблю, Емма».
-Мені було 13! -І що? Ти досі живеш удома.
Мама використала право вето.
Чекаю одну хвилину.
Господи, які вони несмачні.
Забуваю, що ненавиджу їх.
Це теж традиція.
-Це як гризти червоний цемент. -А мені смачно.
Та він знущається!
Що ти робиш?
Привіт, сонце.
Я думав, ти не прийдеш.
Тому вирішив полизатися з Норін?
Я думав, ти не дізнаєшся.
Офігенне виправдання.
А ти?
-Я? -Так.
Нащо ти це робиш? Він же тебе не цікавив.
Заспокойся!
Пішов ти.
Еммо!
Гей!
На тобі!
Ти знав, що Йонас і Норін лизалися?
Усе брехня!
Любі жителі Мідделбо.
Дякую, що прийшли.
Сьогодні я маю честь представити вам нашого рятівника.
Томас Дамборґ - майбутнє Мідделбо.
Відриваєшся, так?
Дуже дякую. Для мене честь бути тут.
Я представляю компанію «Астраеус» -
міжнародний гедж-фонд,
який уже багато років знаходить скарби в багнюці.
Ми впевнені, що разом
ми перетворимо Мідделбо на головну верф Північної Європи.
Ми вважаємо, що в цього міста є власне обличчя, злагодженість
і досвід, отриманий від попередніх поколінь кораблебудівників,
які працювали тут понад століття…
Мідделбо покаже, що ми здатні збудувати будь-що.
Ви горде місто, яке витримало удар всесвіту.
І це вас згуртувало.
Агов!
Перепрошую?
Невже ви не розумієте, що це брехня?
-Що? -Він шахрай.
Метеорит - фальшивка.
Подякуймо нашій місцевій гумористці.
Якщо молодь Мідделбо ще не видула все, то в барі можна знайти недорогу випивку.
Приємного всім вечора. Дякую.
ДЗЕРКАЛЬЦЕ, ЩО НА СТІНІ, НАЙГИДКІШИХ ПОКАЖИ
Що тобі відомо, Еммо?
Розкажи, що знаєш.
Чорт.
Добре.
Оце мене штирить…
МУЗЕЙ МЕТЕОРИТА
Чорт!
Заходь.
Попий.
-Чому я тут? -Ти спала на вулиці.
Було холодно, тож ми допомогли. Тобто вампірка допомогла.
Вампірка?
Так.
Марі на 99% вампір.
А ще на 1% хто?
Я не п'ю кров.
-Ти не п'єш кров? -Іще ні.
Хіба тоді ти не на 0% вампір?
Я просто хочу додому.
-Ми хочемо поговорити. -Я говорила з твоїм татом.
-Знаю, мені краще мовчати. -Ні, не мовчи.
Розкажи, що тобі відомо.
-Я знаю не більше за тебе. -Можливо. Розкажи.
Як ти дізналася про метеорит?
Просто він розбився.
Я нічого більше не знаю.
-Я ж казав. -Що казав?
Що це був лише збіг.
-Що саме? -Елвіс думав, що ти дещо знаєш.
Це неважливо. Проведи її, Марі.
Добре.
Іди додому.
-Вона мила, так? -Ага.
Попався.
Що ви робите?
Нічого. Іди додому.
Я не хочу.
Розслабтеся. Вона нормальна.
-Ти цього не знаєш. -Тільки не кажи нікому.
Інакше вона мене вкусить?
Ми все знаємо. Знаємо все про тебе.
За всіма спостерігаємо.
Ми хочемо з'ясувати, що не так із Мідделбо.
У цьому місті є таємниці.
Ми хочемо їх розкрити.
Сімнадцять років тому тут були люди.
Ті, хто був тут, коли впав так званий метеорит.
-Вони все бачили, але мовчать. -Звідки ви знаєте?
Провели розслідування.
Усі, хто нас цікавить, були в радіусі 500 метрів.
Але приховують це.
Чому?
Бо правда небезпечна.
Вони знають, що то був не метеорит.
Ясно. І що ж це було?
Зореліт.
Чого?
-Я правильно сказав? -Зореліт.
Усе. Бувайте. Я пішла.
Серйозно?
Відхреститися не вийде.
Чому ні?
Бо це правда.
Невже ти думаєш, що живеш у коміксі, і справді віриш,
що 17 років тому в Мідделбо приземлився якийсь зореліт?
А як щодо чуток про сигнал з відкритого космосу три дні тому?
І про сигнал у відповідь?
Ну, і що далі?
Що як іще місяць тому «Астраеус» не існувало?
Як вони так швидко розрослися?
Тут щось не так. У цьому треба розібратися.
Ну нарешті!
Я тобі дзвонила.
Десять пропущених? Мамо.
Іди сюди, малявко.
ВІТАЄМО
Вітаю.
Дякую.
Ти забула?
Так. Трохи.
Не знала, що будемо святкувати: день народження
чи похмілля. Тому тут є і торт, і чипси.
Смакота.
Сімнадцять років…
-А я пам'ятаю все… -Наче це було вчора.
Саме так. Тато теж передавав тобі вітання.
Він навіть не знає, що я є.
Упевнена, він це відчуває.
Що вчора сталося?
Ти була там?
Я пішла раніше, але багато хто все бачив.
Я трохи перебрала.
-Хіба я не просила в це не лізти? -Так.
-Це було тупо. -Так, трохи.
Усім треба в щось вірити.
Та що як вони вірять у брехню?
Хай вірять.
Не треба про це думати. Зосередься на тому, що тебе радує.
Так. Наприклад, я рада, коли не сварюся постійно з усіма.
Точно.
Воно того не варте.
Так.
Залиш це в минулому.
Добре.
Добре?
Так, я залишу це в минулому.
-Обіцяєш? -Так.
СУДНОБУДІВНИЙ ЗАВОД МІДДЕЛБО
-Чимало людей прийшло. -Так.
Це ж ви вчора були на ярмарку?
-Що ви казали? Щось про метеорит? -Та нічого.
Просто здалося, що я щось знаю.
Часом дізнаєшся щось нове,
і все, що знав учора, сьогодні виявляється хибним.
І от ви тут.
Так.
Провести екскурсію?
Так, дякую.
-Узагалі-то, я шукаю роботу. -Тоді ви в правильному місці.
Які у вас є вакансії?
-А ви перебірлива? -Ні, не те щоб.
-Але зі мною важко. -Вас завжди можна звільнити.
Мені не звикати.
А чим саме ви займаєтеся?
Будуємо.
Це ж верф.
Мідделбо заслуговує на колишню славу.
І вашій компанії лише місяць?
Мені так казали.
Пошукайте нас онлайн.
Ми кілька разів були на межі зникнення, але досі тут.
З 1875 року.
Так, авжеж.
Привіт.
Як справи?
Подалася на одну вакансію.
Ходімо.
Куди?
Стежити за деким.
Ходімо.
Гаразд.
Це тут.
Це ж моя лікарка.
Що з нею не так?
Я ж кажу. Ми за нею спостерігаємо.
Будеш крекер?
Так.
Вітаю.
З чим?
У тебе ж день народження?
Дякую.
Думаєте, вона щось знає?
Сюзан була там 17 років тому.
Якщо стежити, може, вона щось викаже.
А що вона має виказати? Вона нудна стара лікарка.
Коли хочеш щось приховати,
хіба не краще здаватися дуже нудним?
Прямо як ти?
Так.
Але чому ми стежимо?
Бо в усіх є секрети.
Мас та Елвіс…
з головою поринули в цю теорію змови.
На відміну від мене.
Я просто люблю спостерігати за людьми.
І що більше я бачу, то більше розумію,
що всі такі ж ненормальні, як і я. І мені від цього легше.
Що відбувається?
Глянь.
Це мій учитель біології, Ганс.
Так, твоя правда.
Вона з ним спить?
Переклад субтитрів: Ірина Кожанова