Downloaded from YTS.MX
EN KOMEDISPECIAL FRÅN NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
AV CMYLMZ
Slå på den.
Vi måste göra så här. Det är en kommunal grej. Regel.
Allt som står på affischen… Annars klagar folk på det.
För att undvika "Det står på affischen"-klagomål.
Jag har gjort allt. Jag hoppade inte över på grund av pandemin.
Välkomna.
Bara för jag aldrig haft ordentliga scenkläder,
ville jag göra nåt med den här capen.
Den är snygg, eller hur?
För man använder inte cape i det dagliga livet.
Personligen är jag hemskt ledsen över att den är gammalmodig.
Titta på den. Tänk er själva i den i Zincirlikuyu. Eller hur?
Nån som tränger sig före i busskön.
Vem vågar be om ditt covidpass? Titta här.
Du står där som greven av Bağcılar.
Visst är den cool? Jag lämnar capen här.
Bara för att förklara,
jag menade inte att lämna det vidare till er.
Jag har aldrig haft en vacker kostym. Jag började den här turnén i London.
Jag ville ta med min cape och stav på turnén.
Men de tillät inte den på planet.
De sa: "Du får inte ta med den där på planet."
Som om jag skulle sticka den i planet.
"Du får inte ta med den på planet."
De frågade: "Vad ska du göra med den i England?"
Det syns väl att det är en stav?
Jag vet inte vad ni tänker på, men…
Jag skulle bli orolig om den kom i ett set med glidmedel.
Får inte ta med den på planet…
Jag svär, jag är trött på det.
Vet ni varför min föreställning kallas för: "Diamond Elite Platinum Plus"?
Jag höll en föreläsning på fakulteten för teologi i Bursa.
Någon på sociala medier sa:
"Var försiktig, Cem, det är teologi!"
Gud. Som om Vatikanen skickade mig till Bursa.
Med rökelse i handen.
"Det gröna Bursa ska bli vårt."
Vad ska hända på fakulteten för teologi? Gud skapade mig också.
Jag pratade med unga studenter. En frågade:
"Varför kallas din föreställning 'Diamond Elite Platinum Plus'?"
Jag sa: "Du, den representerar er, den handlar inte om mig.
Ni är diamanterna, ni är eliten, ni är platinan.
Ni förtjänar inte vanlig behandling. Ni förtjänar mycket mer."
"Vad ska du prata om?", sa han. Jag sa: "Det jag vet."
Jag sa: "Jag har sett att det jag säger är till nytta för många,
så jag kommer att fortsätta med det." Jag hade inte stått på scen på länge.
Jag såg er skapa er egen komedi, ni är kreativa.
Som era TikTok-videor, Instagram-videor…
Era skämt när ni kör bil… Så här, så där…
Ni skämtade med en tekanna när jag inte var där.
Gjorde ni inte? "Alala mamogen, dra åt skogen…"
Men jag höll mig lugn…
Jag ville göra en föreställning innan Ata Demirer gör en till film.
Han har de där filmerna med en klarinett. "Vad fan är det som händer?"
Jag sa: inte mer.
Det är dags för mig att säga nåt.
Ingen äger rätten att göra komedi. Ni kan göra er egen.
Inte bara det, för mig… Jag är nån…
Jag berättar historier som får mig att skratta. Det för rivalerna närmre mig.
Fienden finns inom oss.
Jag tog med min son så han skulle se vad jag gör.
Han får diamanter för sina iPad-spel, knack, knack.
Jag ville att han skulle se sin far tjäna 100 lira, en efter en.
Det är så vi får våra diamanter.
Det är arbetsamt för en kändis att ha barn.
Med era ungar, kan ni vara friare. Ni är på varandras Instagramkonton.
Folk skriver fina kommentarer. Skickar "namaste" och hjärt-emojis.
Om vi lade upp en dansvideo med vår unge,
skulle de kommentera: "Ungen måste vara en idiot."
Det spelar ingen roll om han har hela familjens ackumulerade IQ.
Jag letar inte efter en oslipad diamant, men han är briljant.
Han säger verkligen smarta saker.
Ungdomar frågar mig: "Cem, borde vi skaffa barn?"
Om ni har en surfplatta, kör på. Har ni en iPad, gör det.
Om inte, glöm det.
Verkligen.
Experterna klagar: "De ger barnen en surfplatta på en gång."
Gör det inte!
Vad hände med pandemin? Allt går på…
Kan ni ta surfbrädan från barnet?
Hela hans skolgång skulle upphöra.
Enligt experterna
ska man hålla barnet borta från allt som är trendigt.
När jag var liten, sa man: "Låt dem inte titta på så mycket tv."
De stängde av tv:n kl. 19,00.
Det fanns bara en kanal. Jag och min bror
brukade leka framför den avstängda tv:n,
titta på våra spegelbilder och ha det kul.
Stackars oss. 70-talets barn.
Med stärkelse, krossat vete och tarhanasoppa, kunde vi inget annat.
Vi klarade oss tack vare potatis. Vår generation är äkta vara.
De säger: "Den nya generationen…"
"De är så smarta."
Om jag hade fått så mycket folsyra…
Folsyra… "Har du tagit din folsyra?
Ta ditt järn. Ta din folsyra."
Bebisen får all den där folsyran…
När han föds, frågar han: "Vad är lösenordet till iPaden?"
Ja…
Jag såg ett barn som var anmält till skolan
när han kom från förlossningen.
Kommer ut, alldeles blöt…
"Jag vill gå på Robert College."
Generationerna före oss, stackarna, trodde att det var folk i radion.
Jävla idioter!
Vad åt ni? "Vi trodde att det var en man inne i radion."
Sjuk generation.
Den nya generationen är så smart… För sina egna föräldrar.
Enligt ordspråket: "Man kan inte betala skulden till föräldrarna."
Nej, men den kan räknas ut, din jävel.
Ärlighet är viktigt.
De äldre som uppfostrade oss, våra förebilder,
det var så de var. Min pappa, min mamma, de var…
Jag kan ge exempel på män.
Min morbror, min ingifta morbror,
de var viktiga figurer. Vi lärde oss mycket. Min morbror,
han är en viktig alkoholist.
Vet ni vem min morbror är? Min morbror… Känner ni till AMATEM?
Rehab för missbrukare. Min morbror har utexaminerats två gånger.
Min morbror är bossen i slutet av spelet på AMATEM.
Man måste besegra heroinet för att slåss mot honom.
Han har inte druckit på 15, 16 år.
Han var en viktig alkoholist.
Och hans tragedi räddade våra liv.
Min käre morbror, under 60-, 70-, 80-, 90-talet och tidigt 2000-tal,
drack hela tiden, och därför har varken jag, min bror eller våra kusiner
nånsin haft nåt med alkoholism att göra.
För min morbror drack upp allt.
Han drack upp allt, så vi hade inget att dricka.
Hans drickande var extremt.
Otroligt.
Ingen kunde tävla med den mängd han drack.
Han råkade ut för en trafikolycka 1987.
Hans bil rullade runt fem gånger i Yedikule.
Min morbror flyger genom vindrutan.
Han ligger på vägen så här, 300 meter från sin bil.
Han ligger på marken så här.
I en halvtimme.
En halvtimme senare händer det här.
Han ser en bil krascha framför honom.
Bestämmer sig för att hjälpa dem.
Han frågar en polis vad det är som händer.
Knäpper sin kavaj och allt.
Polisen säger: "Det är en allvarlig olycka, men vi hittar inte föraren."
Min morbror säger "Medkänslan är inte död", och börjar leta efter föraren.
Verkligen.
Han är en viktig man.
Han har inte druckit på 16 år. Mitt råd till de unga är:
det är inte nåt jag rekommenderar. Jag, till exempel, dricker lite.
Jag dricker. Men jag dricker ansvarsfullt.
Bara för att det finns Instagrambilder eller videor där jag dricker raki,
säger folk: "Din gudlösa…"
Jag dricker normalt.
Det är allt jag dricker. Bli inte chockade om ni ser mig på Instagram…
"Han lade upp raki på Instagram." Ja.
För jag dricker normalt, det är därför.
Skulle jag istället
ha visat het dipsås, brända mandlar, meloner, is,
men ingen raki?
"Allah följer mig inte på Instagram i alla fall."
"Han skickade en förfrågan, men jag svarade inte." Så?
Så skamligt. Om jag dricker, dricker jag.
Om jag får brinna i helvetet, vad kan jag göra?
Men självklart, det är inget jag rekommenderar.
Svaret på det jag verkligen talar om är detta.
Min föreställning handlar om att ta bort sånt som gör oss olyckliga.
Verkligen.
Vi har allvarliga problem med att ha det roligt.
Det är likadant i hela världen,
men vårt folk har extra problem med att ha det roligt.
Det finns något som kallas genetisk fattigdom.
Som "brist på lycka".
Jag är med i den gruppen, men…
…om vi kan ta bort dem ur våra liv…
Till exempel, det är "plusset" jag talar om på affischen.
Lägg märke till han som säger det här medan han skrattar:
"Vi har det så roligt. Önskar vi hade sett det innan."
Hör på det.
"Jätteroligt. Verkligen."
"Är det inte?"
"Jag spelar in det, så jag kan skratta igen."
Det här är de avgörande tecknen.
Ett ögonblick… Folk har lärt sig det här under pandemin:
"Jag lärde mig att leva i nuet."
Fan heller! Vi vet inget om nuet.
"Nuet" var viktigt på 70- eller 60-talet.
Det finns inget sånt som nuet nu.
Det finns i våra bilder.
Titta på födelsedagsfotografier från min generation.
En bild. Tårta och vänner.
Våra semestrar, en bild.
Efesos ruiner och vi.
Att leva i nuet var då.
Nu, på ett barnkalas, ett speciellt tillfälle…
Det finns en knapp som heter "burst" på kameran.
Precis när de ska skära upp tårtan…
Tvåhundrasjuttioåtta bilder av det.
Vilken av dem är "nuet"?
Ingen.
Hur lång tid tar det att komma till öarna härifrån?
Prinsöarna. Heybeli, Büyükada…
En timme? Om man simmar?
Bor ni på den anatoliska sidan? Okej. Det tar 30 eller 45 minuter.
Finns det några öbor här?
Det vore fantastiskt. Man åker härifrån och får frisk luft.
Jag växte upp i Istanbul.
Vi åker till öarna för att få frisk luft.
När man åker dit: "Åh, trevligt.
Jag känner doften av linden." Och så är det detta.
Är det nio kol och sex väte, eller sex kol och nio väte?
Vet ni vad jag menar? Hästskit.
Lukten är så konstig. Den kommer från hästdragna vagnar.
Lukten får en att vilja köpa ett hus på ön.
För det tar en tillbaka till den nomadiska tiden.
Ja, och man säger: "Jag måste skaffa ett hus här."
Men när lukten försvinner säger man: "Vad fan skulle jag göra i Burgaz?"
Nu har de ändrat vagnarna.
Hästarna behandlades illa. Stackare. Det gjorde mig upprörd.
Det finns hästdragna vagnar i hela världen.
Jag såg vagnar i Schweiz också, men ni skulle se hästen.
Man skulle kunna tro att kusken arbetade för hästen.
Hästen tänkte: "Har vi tagit hand om din sjukförsäkring?
Ät nu, så fortsätter vi sen."
I New York, i Central Park och så vidare.
Inga här.
Jag åkte nyligen till öarna.
Tre eller fyra år sen.
Man åker till ön, får lite frisk luft. Underbart.
Det var genetiskt fattiga i gruppen, jag menar nån olycklig…
De började mumla
och manipulera en, först med positiva kommentarer.
Så här: "Jag är glad att vi åkte hit."
Lägg märkte till den kommentaren. Det är så allt börjar.
"Jag är glad att vi åkte hit. Ön är som ett paradis.
Vi borde ha åkt hit tidigare."
"Nuran, vi är här nu. Låt oss ha trevligt."
"Nej, vi åker aldrig hit. Vi missar saker i Istanbul."
"Nuran, nu är vi här."
"Nej, vi är helt körda."
"Titta, ön är så nära." "Men vi åker aldrig hit."
De där två eller tre glädjefyllda timmarna…
Tjatade hela tiden…
"Nej, vi missar saker…"
Som en fin promenad på stranden… "Vi tar aldrig en promenad. Faktiskt."
"Vi promenerar!"
"Nej, vi promenerar aldrig."
Oavsett hur ofta, åker man fortfarande till ön.
Det gör det glädjefullt.
"Vi måste åka. Vi måste göra det…"
Som en söndagsgrillning. Det är alltid så här.
"Vi gör det aldrig. Vi gör aldrig detta, faktiskt."
"Men vi gör det nu, Sadettin. Vi äter nu."
"Nej. Allvarligt."
"Titta. Så gott."
"Fan."
"Vi gör aldrig detta!"
Skjuter alltid upp saker, ställer in saker.
Gnäller om det förflutna.
Jag har ett sommarhus i Bodrum.
En ödmjuk plats. Hälsa på mig.
Men i Bodrum. Jag har inte ett stenhus i Alaçatı.
Så rik är jag inte.
Jag är inte så dum heller.
De säljer alltid stenhus i Çeşme.
De skryter, säger att deras hus var en kyrka förr i tiden.
"Vi köpte ett stenhus i Alaçatı. Det har varit en kyrka."
Jaha?
Som om de har besökare från Vatikanen.
"Vi köpte ett hus och det finns ett litet kapell därinne.
Faktiskt.
Och vi bor i ett slutet samhälle. Det brukade vara en kyrka.
Vi glömde betala månadsavgiften, så de korsfäste min man."
Jag menar…
Låt mig vara ifred, för fan!
Jag har ett sommarhus i Bodrum.
Jag är i poolen. Vi är i vattnet med en vän, så här djupt.
Vi har champagneglas i handen. Bredvid varandra, två män.
Gissa vad han säger.
"Du, om vi hade möjlighet…"
Skulle vi sticka upp dem i röven om vi hade möjligheten?
När ska vi nånsin leva i nuet?
Med allt negativt och positivt, även från det minsta lilla
till det allra största, finns det alltid en säkerhetsventil,
som alltid trycker på bromsen.
En känsla av att saker borde ha hänt tidigare eller måste hända hela tiden.
Struntprat.
Vill leva i nuet, så fan heller. Vi måste bli av med den attityden.
När man närmar sig ämnet, får man alltid problem.
Min son hade en grej i skolan… Vad kallas det?
En föreställning.
De fick lära sig ett par saker. Han gick i första klass.
De lärde sig lite engelska.
De ville att föräldrarna skulle se det.
Så vi gick dit.
Men hans mamma och jag gick dit var för sig.
Då upptäckte jag att vi var de enda skilda föräldrarna i världen.
Ända sen sumererna, först att skilja sig…
För de andra föräldrarna sa så här:
"De är skilda."
"Skilda. Skilda."
Jaha?
Tyckte synd om barnet… "Stackars barn. Skilda."
Varför är ni upprörda? Barnet har två iPads.
Tyck synd om er själva.
Det enda barnet man kan tycka synd om är prins Kemal.
Alla blondiner som har utväxt,
föräldrarna som studerar mer än sina barn, alla var där.
Ni vet de där kvinnorna som blir så uppspelta.
"Vi räknade äpplen idag."
Damen, du tog examen för längesen, stick. Det är barnets tur.
I alla fall, vi åkte till föreställningen.
Jag lovar, jag rörde inte ens min mobil för att spela in mitt barn.
För föreställningen var så här.
De stod på rad. De stackarna hade memorerat ett par repliker. Höll i bilder.
En hade en bild på sushi. "Jag är Sushi.
Jag heter Sushi, jag är från Tokyo." Till exempel.
Eller Japan, nåt sånt.
"Jag är från Italien, jag heter Spagetti."
Alla hade fått en maträtt och en bild.
Det var allt de sa: "Jag är från…" Det var föreställningen.
En familj hade tagit med sig ett stativ och en kamera.
Mamman var där, pappan var där, till och med farmodern.
Hon hade ett så permanentat hår…
Hon såg ut som en Teslaspole.
Som om hon hade fått alla damernas permanentade hår från
Istanbuls Republikanska kvinnoparti.
Så här.
Om man råkar ta fram kreditkortet,
skulle hennes hår magnetiskt dra till sig kortet så här.
Så min son gick upp på scenen.
"Jag är från USA…" Han blev tilldelad hamburgaren.
"Jag är från USA, jag heter Hamburgare…"
Sen sa han: "Hej, pappa!"
Teslaspolen vände sig mot mig och sa:
"Cem, han är precis som du."
Precis som jag?
Jag har gjort 15 filmer.
Jag har turnerat i hela Anatolien, Europa, USA…
Jag har stått på scen 5 000 gånger.
"Jag är från USA. Jag heter Hamburgare."
Är det samma sak?
"Tesla, du förbrukar mindre,
men du pratar för mycket."
Gud hjälpte mig. Deras barn gick upp på scenen och sa:
"Jag är från Italien, jag heter Sgabetti." Klantade till det.
Det finns på film.
Fattar ni?
Vill leva i nuet…
I ett av sina gig
berättar min bror ett skämt om min morbror.
En viktigpetter i publiken säger:
"Cem har redan berättat historien om er morbrors alkoholism."
Min bror säger: "Han är min morbror också."
Fan…
Varför provar man ens detta när man är över 50 år?
"Min morbror också."
Glöm din morbror.
Prata om sig själv hade varit tusen gånger roligare.
Jag hade bleknat i jämförelse, men inte alla har en sån personlighet.
Jag hade pratat om min dumhet, inte han.
Men jag kan berätta en historia om honom.
Mina brorsbarn är vuxna nu.
För 15 år sen, ville han spela in sin yngsta dotters skolföreställning.
Okej? Herregud!
Jag menar…
Barnet gjorde alla möjliga slags uppträdanden.
Sjöng en poplåt, sen en hymn, folkdans…
Gjorde det, spelade det…
Föreställningen var en och en halv timme.
Min bror spelade in det som förälder. Hela föreställningen.
Sen åkte de hem och tittade på filmen. Det är ett annat barn.
Min bror filmade fel barn.
Hans barn sa: "Pappa, det är inte jag!"
Och han sa: "Hon var duktig, vad kan jag göra?"
På så vis är han rättvis.
Galen, han är helt galen.
Riktigt galen.
Att leva i nuet var möjligt när jag liten.
Jag är född på 70-talet.
Men på den tiden var jag… Folk säger alltid detta med nostalgi.
Ända sen sumererna… "Vår generation var galen!
Vi var galna på gymnasiet."
Visst.
Varje generation har sin egen grej, men det finns också en tidsanda.
Till exempel, jag var känd som en skojare, en kvicktänkt man,
men jag var väldigt romantisk. Jag var aldrig oartig mot äldre.
Jag var aldrig en viktigpetter.
"Alala mamogen, dra åt skogen…"
"Min mormor kokar melass…"
Inget sånt.
Jag hade inte de färdigheterna som barn.
Jag var lite av en kvinnokarl.
Det varade bara till förra veckan.
Jag drar ner på det.
Drar ner på det.
När jag var fem, friade jag till den 20-åriga granntjejen.
Varför fria? Jag var bara fem.
Sitta i hennes knä, leka med tuttarna. Därför.
Varför tog man sig själv på sånt allvar?
Det var 70-talsandan. Jag var sån.
Jag ska gifta mig eller förlova mig. Som i turkisk film.
Jag hade en kostym som jag bar på min omskärelseceremoni.
Jag gjorde om den till en brudgumskostym.
Eftersom den var i mörkblå sammet med en volangskjorta.
Skor som min pappas.
Ta av mashallah-bandet
och prinshatten, den där fjädersaken. Du är Erol Evgin. Klart!
Jag fick en ring av mamma. Ringde på deras dörrklocka
och sa: "Jag är här för att förlova mig." Men anledningen var…
Försök att minnas den tiden.
Jag pratar med damer i min ålder. Jag vet inte om de gör så nu.
De ringer de yngre killarna: "Min fästman, min pojkvän, min älskare."
Tjejer, gör inte så.
Det glöms inte bort.
Detta är en historia från 44 år sen. Fattar ni?
Jag tog det på allvar. Allt jag saknade var marmeladkonfekt.
Jag hade ringen, en fluga…
Hennes föräldrar sa: "Välkommen, pojk."
Jag gick in, satte mig på soffan, fötterna nuddade inte ens golvet.
De gav mig kex och te.
Jag doppade mina kex i teet.
"Älskar du min dotter?"
"Ja."
Gode Gud!
För ett ögonblick tänkte jag: "Är det okej att flytta hemifrån före skolan?"
Jag blev rädd att jag skulle gifta mig.
Så jag hittade på en ursäkt. Jag glömmer det aldrig.
Tv:n var på.
Tecknade serien Sinbad, min favorit, började.
Jag sa: "Sinbad har börjat, jag måste gå", och flydde.
Det var första gången jag flydde från ett äktenskap.
Tänk, min unge skulle vara 44 år nu.
Vilket självförtroende!
Det är tufft att vara kvinnokarl när man är liten.
Våra grannar nedanför var ett nygift par.
Mannen arbetade hela dagen, så den nya bruden var ensam hemma.
Deras lägenhet var känd i grannskapet som "den nya brudens ställe".
Tjejen stirrade ut från fönstret. Vi bodde i Samatya då.
Tittade ut genom fönstret.
Jag var fem. Jag undrade om hon behövde nåt.
Hon var uttråkad därhemma hela dagen, hennes man var inte där.
Jag brukade tänka att jag var en liten man då.
Ritade en mustasch med en penna.
Jag säger det som om det är normalt, ursäkta mig.
Uckers, brädspel… Jag hade tagit med spel från Tyskland.
Jag stoppade dem under armen, knackade på hennes dörr och sa:
"Om du är uttråkad, kan vi spela Uckers."
"Gärna", sa hon.
Jag började gå dit varje dag. Varje dag.
Jag tänkte: "Den där mannen, han förtjänar inte dig.
Men det gör jag."
Vi la spelet på golvet.
Ni vet, brädspel. Man kastar tärningen, du är grön, hon är röd.
Man har ett lag, man går framåt.
Vi tittar varann i ögonen… Hon är 21, 22. Jag är fem. Så här.
"Du är antingen min eller död."
Vi spelar, ser varann i ögonen.
"Sex, din tur." "Fyra."
Under ett ögonblicks tystnad hände detta.
"Det är din tur nu. Spela."
"Två."
Hon fes!
De flesta tror att eftersom jag var barn, fes jag. Nej.
Hon fes. Mitt hjärta krossades.
En sånt tydligt tecken på att hon inte tog mig på allvar…
Okej, jag må vara ett barn, men var du tvungen att fisa?
Jag bad dig inte att skiljas och gifta dig med mig istället.
Men vi spelade Uckers. Det är allvarligt.
Jag hade precis fått en sexa. Jag skulle vinna.
Ni vet…
"Din tur", sa hon. Jag sa: "Jag kommer aldrig tillbaka."
Kanske på grund av det traumat, är jag fortfarande singel.
Så konstigt. Om hon hade nyst, hade jag sagt "prosit".
Om hon hade gäspat, hade jag sagt: "Vi går till sängs."
En av tre kroppsliga funktioner
omvandlade situationen till en berättelse.
Att fisa är en sån konstig grej.
Inget ni vet eftersom ni inte fiser.
Det gör bara såna som vi.
Vilken konstig grej.
I min ungdom sa folk: "I Tyskland får man lov att fisa offentligt."
Som om det vore en stor, konstig, social företeelse.
"Det är tillåtet att fisa i Tyskland."
Jaha? "Det är därför de har en avancerad bilindustri."
Det är inte accepterat att fisa offentligt i Tyskland.
I många samhällen anses det vara konstigt att fisa.
Men har ni aldrig undrat varför?
Varför är det skamligt eller konstigt?
När en komiker pratar om att fisa, säger folk direkt:
"Den som skrattar åt fisskämt har en hjärna som inte är värd en fis."
Vad är det? En vetenskaplig upptäckt?
Som: "Världen styrs av fyra familjer."
"Vart ska du?" "Till kaféet."
Ändras verkligheten när man säger: "Den som skrattar åt fisskämt
har en hjärna som inte är värd en fis?"
Varför är det skamligt att fisa?
Varför?
Låt mig förklara det vetenskapligt. Då vi jagade och letade efter föda,
gömde sig kvinnor och barn i grottor eftersom de var sårbara.
Männen jagade i grupp.
Ett djur skulle dödas för första gången. De skulle äntligen få kött.
"Mina herrar!"
De vill inte ha med fisaren igen.
Det är vetenskapliga fakta.
Jag kan också hämta min klarinett, prata som egeerna och säga:
"Vad fan är detta?"
Bara för att en fis förstörde första jakten, är det skamligt nu.
Kolla upp det. Man drar bågen…
En, två, tre gånger… Sen undvek de fisarna.
Till slut blev det så här.
Vetenskapligt.
Antingen tror ni på det
eller så skrattar ni åt det.
Du, sju och en halv månad… Fortfarande där, eller hur?
Hans önskan har inte slagit in.
Hoppas att förlossningen går bra.
Hoppas den är bättre än den första.
Ett omfattande arbete.
Men det jag säger har säkert upplyst nån.
Det är allt jag önskar. Upplysning.
En gång var jag på väg hem från en filminspelning.
Jag började få flera mejl från Apple.
"Tack. Vi är glada för ditt samarbete."
De debiterade mig konstant 49,90 lira.
Jag blev irriterad. "Tack, du köpte en hatt till Bunny för 149,90."
Bunnys jacka, Bunnys glasögon…
Min son, därhemma… Det fanns en karaktär i hans spel.
Han laddade konstant ner diamanter.
Och min plånbok blev allt lättare.
En hatt för 49,90, glasögon för 149,90…
Jag hade inte ens köpt en vinterjacka till mig själv. Bunny fick allt.
I bakgrunden lurade Bunny oss.
Jag blev så irriterad.
Som sagt, vår generation var mer oskyldig.
När vi fick en lira,
köpte vi choklad för hälften och glass för andra halvan.
"Jag borde spara hälften." "Jag sparade och det blev fem lira."
Vi kände det, det var fysiskt.
Nu när det är virtuellt, han trycker och trycker…
Att få barn är som att ladda ner en gratisapp. Gratis att göra barnet.
Men så finns det köp i appen. De köpen görs senare.
Men nedladdningen är gratis.
Fråga de två.
På 20 minuter förlorade jag 6 000 lira. Jag blev riktigt upprörd.
Mina pengar växer inte på träd.
Som att jag har massor med pengar. Låt det regna. Löjligt.
Jag vill inte att mitt barn ska bli oförnuftig.
Jag tänkte straffa honom när jag kom hem, men Bunny fortsatte lura mig.
Så…
Jag åkte hem.
Den skyldige var rakt framför mig, tryckte fortfarande.
Jag gick argt in, tog hans iPad.
Jag sa: "Skärp dig, jag är inte Acun!"
Han borde veta det.
Acun är fattig nu, men ändå.
Han har haft flip-flops på sistone. Har ni märkt det?
Det är hans stil. "Jag var i Dominikanska republiken."
Du har inga pengar, ljug inte.
Men Acun mår bra. Han är odödlig, det stämmer.
Jag lovar. Inget dåligt händer honom.
Han är en duktig övertalare. Jag är en så kallad smart man.
Jag har inget djävulskt sinne. Rent sinne.
Han övertalar en man som jag… Han är duktig på det. Han drog in mig.
Jag samlade in donationer åt Ali Koç i direktsänd tv.
Jag har inte ens en potta att pissa i.
Vi sa: "Oroa dig inte, Ali."
Han är en stor manipulatör.
Men hans pengar tog slut.
En man har tre önskningar. Har du nånsin skilt dig?
Åh, bra.
Tre önskningar. Jag tror att Acun har fått alla tre att slå in.
Just det. Det är vad jag kallar skilsmässa.
Gud, inget kan förstöra honom.
Om jag, Gud förbjude, må vi alla leva långa liv,
skulle dö nu, skulle jag bli uppringd och förhörd,
alla raki-foton på Instagram, jag hade erkänt allt.
Ni skrattade åt det… "Men Gud, du vet."
Jag hade sagt: "Jag gjorde det eftersom du sa åt mig."
För att Herren skapade oss. Jag är ingen biprodukt.
Men Acun kunde säkert övertala även honom.
"Gud, vi delar in oss i två grupper…
"Syndare och volontärer. Vad säger du?"
Lyssna.
Om han inte tvingar er att sms:a röster härifrån, ändrar jag mitt namn.
"Skriv 'Sübhaneke', sen ett mellanslag
för dem du har förlorat."
Jag lovar er. Han är onåbar.
Han tvingar er att titta på sammanfattningsklipp på helgerna.
"Själar som föll från trappan till himlen lämnar ön."
Skulle han inte? Jo.
Men han har inga pengar nu. Det har Nusret.
Nusret… Finns det Nusr-Et i Japan?
Det finns på civiliserade platser. I arabiska länder och i USA.
Inte i Europa. Aldrig.
Ett ställe där en ko pillas på skulle aldrig
öppnas i Stockholm.
Gud förlåte dem.
Undrar vad som hände mellan ungen och kon.
Det är showbiz. Alla har blivit galna.
Det finns inga små matställen längre, efter dessa…
Och så finns det den som hugger sig själv.
Ingen är normal längre.
Jag hittar inte ett normalt ställe i mitt kvarter för att äta kikärtor och pilaff.
Man ber om det och de kommer med brandsläckaren först.
De skriver ens namn på pita.
Med svarta sesamfrön.
De skriver "CMYLMZ" och du håller upp det så här.
Vad tusan är det här?
Om man vill ha musslor:
"Stå på andra sidan gatan, vår kock kastar in det i din mun."
Vad hände med att inte leka med maten?
Och så finns det en med mustasch. "Vad ska vi äta idag?" Skit!
Va?
Matsmält pilaff.
Så löjligt.
Var det inte så förr i tiden? Jag låter som en nostalgisk gamling.
Vi hade ett talesätt: "Lek inte med maten."
Inget religiöst, en folkloristisk grej, men ändå.
Trampa inte på en smula. Ta upp brödet så här.
Man la brödet nånstans högt upp.
Daska till kon… Varför skulle man sticka in fingret i ett dött lamms röv?
Doppar det i guld i slutet. Han kommer få lida i efterlivet, det lovar jag.
Han kommer få det svårt.
Den där Nusret. Och han kan uttrycka sig väl där.
"Cappuccino."
De har det i USA. Jag gick inte dit.
Just det, det fanns en i Miami.
Jag hade ett gig i Miami. Jag kan inte åka överallt, som Nevşehir.
Jag skulle gå upp på scenen i Miami.
Jag tittade på publiken bakom draperiet.
Vilka var där? Va? Jag är en nyfiken person.
Inte: "Har alla satt sig? Då kommer jag."
Sån är jag inte.
En grupp hade samlats runt nån på första raden.
De tog selfies, fotades tillsammans.
Jag har många historier om foton som tas,
så jag undrade om de förberedde ett spratt.
Ibland drar folk det här skämtet:
"Du blir arg, men får vi ta ett foto?"
I åratal… Varför skulle jag bli arg?
På grund av de gamla ståupp-skämten hör jag detta nu.
"Du blir arg, men…"
Det betyder egentligen: "Du blir arg, men det skiter vi i."
Det betyder det.
Jag blir inte arg för att fotograferas,
jag blir arg om de misslyckas med att ta ett foto.
Det går inte. Otroligt. Ni anar inte vad jag får se.
Och de ber mig… De tar fotot och sen:
"Får İsmail vara med?"
Jag vet inte.
Ska jag veta det? Man tittar på İsmail på avstånd.
Han säger: "Nej, nej."
İsmail spelar svårfångad.
Man säger: "Kom, İsmail."
"Jag kommer inte." Och man försöker övertala İsmail.
Ett foto togs nyligen. Ända mot ända. Hon knuffade mig, han knuffade henne…
"Alla fem ska vara med." "Tryck in Burcu och Hasan…"
Till slut var jag utanför bild.
Jag sa inget.
Och tjejerna har såna konstiga filter. De tar ett foto med en.
De har sina egna filter. De ser ut som dockor till slut.
De tar det. Och jag blir Murat Boz.
Det är inte jag!
Jag överdriver inte.
De tog till och med ett i bastun. Men det har funnits värre.
Jag var på Adana Film Festival.
Vi åt kebab på en restaurang. Jag gick på toaletten.
Jag kissade i urinoaren på restaurangens toalett.
En man kom in. "Nu har du ingenstans att fly", sa han.
Varför skulle jag fly?
Han sa: "Ta det."
"Visst, håll denna, så tar jag det."
Så… Vad kan jag säga?
I alla fall, alla tog foton med en man längs fram.
Jag undrade om det var ett skämt. Nej. Då undrade jag vem han var.
Klockan ringde, folk satte sig ner.
Då såg jag honom, ett välbekant ansikte.
Rahmi Koç.
Från mitt följe.
Rahmi Koç är en av landets viktigaste affärsmänniskor.
"Oj", sa jag. "Vad gör du här?
Vad gör du i Miami?"
Han sa skämtsamt: "Kära Cem, vi är här för att se dig."
"Rahmi, lägg av", sa jag.
Du hittade ingen biljett till Maslak, "M för Miami, okej".
"Allvarligt, vad gör du i Miami?"
Han satt längst fram på min show.
Han sa: "Cem, vi har köpt en marina här."
Han hade köpt en marina.
Jag kan förstå om man köper en yacht.
Men varför köper man en marina?
Vad är det för slags shopping? Man åker till Miami och tänker:
"Har jag en marina?" Fan!
Frågar kompisarna. "Har du en marina?" "Nej."
"Inte?" "Jag har en. En egen."
Så de köper en till honom.
Köpte en marina.
Vi kan inte förstå siffrorna eller livet som storföretagarna pratar om.
Som sagt, jag kan bara förstå om man köper en yacht.
Han köpte en marina. De pratar så.
"Hur mycket kostar investeringen?" "Tre till fem miljarder dollar."
Är det tre eller fem?
Hur kan man säga tre eller fem miljarder?
"30 till 40 miljarder dollar." Däremellan är det tio miljarder dollar.
Dra åt helvete.
Vi fattar inte ens hur mycket pengar det är.
Vi har en lek, vi kunde inte göra det den dagen.
Leken handlar om pengar. Vad skulle du göra
om du vaknade en dag och hade 100 miljoner dollar?
Vi kunde inte göra det under showen när Rahmi Koç var där.
Vad skulle han säga?
"Vad skulle du göra om du hade 100 miljoner?"
Han hade sagt: "Jag hade stortjutit."
Tänk på saken. Man är Rahmi Koç.
Man vaknar en dag och har bara 100 miljoner dollar.
Man skulle bli knäpp. "Ali!
Leta upp Acun.
Just det, alla pengar gick till Fenerbahçe.
Cem måste komma och hjälpa mig."
En speciell kväll för Rahmi Koç.
Detta är ett socialt test som visar att vi inte vet pengarnas värde.
"Vad skulle du göra om du hade 100 miljoner dollar när du vaknade?"
Jag har ställt frågan på scen i ett eller två år nu.
På grund av pandemin, är vi hälften så många.
Tänk om det var mer folk och jag ställde frågan varje dag.
Ännu har jag inte hört en idé om en medicin, en lysande idé, inget.
100 miljoner dollar.
För människor vet inte hur mycket pengar är värda.
Hur mycket är 100 miljoner dollar?
Hur mycket är det nu? 850 miljoner lira, eller hur?
Eller 860, nåt sånt. Berätta hur mycket det är när showen är slut.
100 miljoner dollar.
När nån annan har pengar, har vi alla några idéer.
Till exempel:
"Titta på den skithögen. Han är rik, men vet inte hur han ska spendera dem."
De kommer med riktigt konstiga svar. Lyssna på detta.
"Du vaknar och har 100 miljoner dollar. Vad gör du?" Han sa:
"På morgonen?"
Nej, vid lunch.
En sa att han skulle räkna dem.
Vad pratar du om?
Igår sa en tjej: "Jag skulle investera dem."
Att spendera pengar är en konstform. Det är en annan historia.
Vad var prispengarna vid förra årets nyårslotteri? 100 miljoner lira.
Jag frågade: "Vad skulle ni köpa för det?"
Svaret är klart: "Först, en herrgård vid Bosporen."
Okej…
"En storbilds-tv."
"Och precisionsvågar." "Varför?"
För att väga sina kulor.
Är det så man spenderar dem?
De vill först ha en herrgård. Pengarna är borta, man är redan fem miljoner minus.
De gjorde gatuintervjuer när jag var barn.
Det finns ett lottstånd som sägs vara lyckosamt.
Nimet Ablas stånd.
TRT har alltid gjort intervjuer där sen jag var liten.
"Vad skulle du göra om du vann högsta vinsten?"
"Jag skulle ge den till de fattiga." "Du?"
"Jag skulle dela den med folk i nöd."
"Du?" "Jag håller med. Jag skulle också dela den med dem."
"Du?" "Ge den till de fattiga."
Fyra heliga änglar.
Vilka fan är ni?
Så godhjärtade ni är.
Vad fan gör ni i lottkön då?
Vet ni vad det är? Väldigt sorgligt.
Att försöka lura Gud.
"Kära Gud!"
Han menar: "Ge dem till mig, jag kan dela ut dem."
Absurt.
Den stora kraften som skapade hela universum
kunde inte dela ut 100 miljoner lira
och bestämmer istället: "İbrahim har en idé, vi ger pengarna till honom."
Jag frågade detta under en show i Tyskland. Men frågade annorlunda.
Typ: "Vad skulle du göra om du hade 100 miljoner euro?"
Lite annorlunda.
Han sa: "Jag skulle resa."
"Jag skulle resa."
Jag gillade den idén, men då satte hans fru dit honom.
Hon frågade honom: "Vart ska du åka?"
Jag gillade idén om att resa.
Ärligt talat, vi arbetar alla hårt.
Vi går igenom svåra tider.
Det händer inte bara i vårt land. Se på världen.
Vi har inte träffats av en meteor.
Det publicerades på sociala medier, så jag svarade.
"En meteor närmar sig."
Det är inte problemet. Tänk om den studsar upp i röven på oss…
Vi är i det läget nu.
Jaha? Den träffade inte min röv. Inga problem.
Där är vi nu.
Men är inte resande en väldigt meningsfull aktivitet?
Jag har alltid velat att arroganta människor ska resa runt i världen.
Jag önskar att ni kunde åka till Galápagos och se Komodovaranen.
Se vad Gud har skapat.
Vissa tror att Gud bara skapade dem.
Och de behandlar oss som en biprodukt.
Men om de ser Komodovaranen, hur fint Gud har skapat den…
Den sticker ut tungan… En mer sofistikerad varelse än du.
Men människor letar efter mirakel på fel platser.
På sociala medier
delar de en video på ett lejon som säger: "Allah."
Det säger "Allah".
Jag menar…
Skäms på er. Allvarligt.
Så lejonet i sig är inte ett tillräckligt mirakel?
"Detta är inte Allah. Nej, det sa inte det."
Skamligt.
Det finns lejonet, pantern och alla andra varelser.
Det finns påfågeln och allt möjligt. De encelliga.
Blåvalen, späckhuggaren och alla de andra…
"Allah."
Skamligt att leta efter mirakel i detta.
Så skamligt.
Det är okej.
Ni kan förklara det i efterlivet
bredvid Nusret.
"Hej, Nusret.
Varför är du här?"
"På grund av det här."
"Cappuccino."
Det är så trevligt att resa.
Men genetisk fattigdom är annan historia.
Så finns det nåt som kallas rikedom?
Ja, givetvis. Det finns nåt som kallas att vara rik.
Men det finns också vinster med att anstränga sig.
Det finns saker som ger en olika känslor.
Alla är olika.
Att vila efter hårt arbete är annorlunda mot att ligga ner hela tiden.
Nu ser man det ibland.
En välklädd varelse som har spenderat mycket pengar, går omkring.
Det går inte ihop. Det funkar inte.
Varför? För att…
Det kommer från själen.
Ge dem 100 000 euro.
"Ta dem och spendera dem i Rom."
Två minuter skulle det ta.
Eller en timme.
Salvatore Ferragamo, Gucci, Prada och så vidare.
Om du är genetiskt fattig,
tar din kropp dig automatiskt till Roms Mecidiyeköy på två timmar.
Man shoppar plötsligt skosulor,
telefonladdare… Plötsligt.
Så funkar det.
Du börjar prata med invandrare som säljer kastanjer.
"Hur är det? Hur är Mogadishu?"
Så är det.
Om jag hade så mycket pengar, vad skulle jag göra?
Jag skulle också resa. Åka på semester. Jag får aldrig en chans.
Men man ser mig ändå på semester. Det publiceras foton på mig på min yacht.
I fjol censurerade de till och med mina bröstvårtor.
Såg ni det? De la ett svart band över mina bröstvårtor.
Och det är så kallade konservativa tidningar.
Rubrikerna lydde: "Inte som förr."
Som om jag brukade amma publiken.
Eller i slutet av showen, gnugga deras huvuden så här.
Det är så skamligt.
Jag skulle resa runt.
Ha semester. Jag saknar det så mycket.
Bli inte lurade när ni ser mig i shorts.
De publicerar samma foto tjugo gånger i sex månader,
som om jag alltid är på semester. Inte sant.
Det var året -85 som jag hade semester senast.
"Cheri Cheri Lady", "Self Control" var hitsen. Jag lovar.
Det var -84, inte -85.
Både -84 och -85. Den enda semestern jag minns.
Min morbror, 1985…
Då var den mest avancerade tekniken för att fånga ett ögonblick
videokameran.
Vår semester… Vi reste längs egeiska kusten.
Han filmade hela resan. Jösses.
Vilken hängivenhet. Hur längesen var det? 36 eller 37 år.
Han var även överviktig. Runt 130 kilo då.
Han var en intressant man. Inte lämplig för det här jobbet.
När han berättade en historia, bröt han ner den i delar.
Som ett tusenbitarspussel.
Han spottade ur sig detaljer hit och dit, man fick själv sätta ihop det.
Ni vet vilken slags man. Han berättade så här:
"Det finns en sak i Yenimahalle nära hippodromen.
En sak i trä. Vad är det? Säg det."
Och man liksom…
Vad fan är det där i Yenimahalle, nära hippodromen?
Oändliga möjligheter.
"I Yeniköy finns en restaurang. Där är en man, blåögd,
stor kille. Har en son." Vad fan?
"Vet du vad han sa?" Nej!
"Och vad sa jag till honom?" Morbror, snälla…
Finns det en historia eller inte?
Han ger en dessa detaljer…
Hippodrom, ja.
En man i Yeniköy.
Och där är en minibuss. Vad ska jag göra med detta?
Han ger en anekdot som är under konstruktion.
Om man kan koppla ihop allt, bra.
"Gissa vad som hände i slutet?"
Och så låter han en grunna på det.
Men han lämnade oss det här minnet.
Må han vila i Guds ljus.
Hans efternamn betyder ljus, förresten.
Kameran år -84 eller -85 vägde 20 kilo.
Det fanns en bandspelare, den hängde man runt halsen.
Det var ytterligare 15 kilo.
Batteriet vägde också 15 kilo.
Om man ville filma på natten, fanns det en så här stor blixt.
Så han bar runt på 40 kilo.
Han själv vägde 130 kilo.
Så vi åkte till…
Det är ett ställe i Ayvalık…
Vad heter det? Djävulens fest?
Nej, det är Ata Demirers fotavtryck.
Där Eyyvah Eyvah… Han sa bara: "Skit i det!"
Jösses. Kära Ata.
Jag gillar honom. Jag skämtar bara om dem jag gillar.
"Oj då.
Vad fan hände?"
"Hur fan ska jag veta det?"
Jag hade gjort en sån film om jag hade kunnat, men jag kan inte.
"Fan…"
"Oj då…"
Klarinett…
Så, Djävulens fest, och sen Pamucak, Kuşadası och så vidare.
När man kör söderut, där ligger jungfru Marias hus. Efesos…
Seljuk, Efesos ruiner… Där skulle min käre morbror klättra upp på toppen…
Vi var tre familjer.
Och många barn. Varje familj hade två eller tre.
Han filmade när vi kom och gick.
Han går upp på toppen av amfiteatern för att filma i vidvinkel.
Kommer ner helt svettig, filmar oss vid gravarna.
Alla 45 dagar filmade han hela resan.
Så här.
Vi åkte tillbaka till Istanbul. Pappa sa: "Ömer, vi tittar på videon."
Så vi började titta. Vår resa var som en polsk porrfilm.
Okej, vi var med och så, men…
Han var en fet man.
Mikrofonen var nära honom. När han sa: "Åh, åh…"
Vår resa hade både skakningar och stönande: "Åh, åh…"
Pappa bad honom stänga av.
Verkar som att vi har sex när kommer till Gönen.
Det kan man kalla minne.
Det var min senaste semester, -85.
Men jag älskar det så mycket.
Sommaren kommer, men det blir ingen semester.
De där filmerna ni inte gillar…
Jag menar filmerna ni inte kommer gilla nästa år,
dem spelar vi in i år.
Eller de ni inte kommer gilla om två år,
vi tänker på dem två år tidigare.
Jag kommer inte att ha semester i sommar.
Det finns inget jag kan göra.
Jag spelar in Erşan Kuneri. Otur.
Jaja, ingen semester.
Visst har jag haft sommarsemester. Jag har en liten yacht på 20 meter.
Kunde bara skaffa den för ärliga pengar.
Varför skrattar ni?
Slutsålda shower i 25 år, ändå kan jag bara få en 20 meter lång båt.
Jag står på scen varje dag.
Jag kan köpa en 20 meter lång yacht, bara en.
Och ni skrattar åt det, era jävlar.
Istället för att gråta, skrattar ni.
Ditt val, kompis. Hashtag.
Jag har en liten yacht. Vi ville åka på semester.
Folk klagar på mina filmer: "Han gör film med samma människor."
Det gick så långt att de sa:
"Han är alltid i rampljuset i sina filmer!"
Detta är min film.
Det finns folk som inte vill ha Arif i G.O.R.A.
Jag spelar bara med vänner i mina filmer.
De tror att de är mina vänner från kvarteret.
Mina vänner är skådespelare.
Det är mitt följe.
Folk har en konstig föreställning. Som om de är slaktare, försäljare,
och jag ringer dem och säger: "Kom, publiken förstår inte."
Detta är mitt följe.
De är mitt folk.
De är mina vänner. Russell Crowe, Şener Şen… Det är mitt folk.
Jag är den enda i världen
som har gjort film med både Russell Crowe och Şener Şen.
Inte ens Russell Crowe har gjort en film med Şener Şen.
Precis.
Jag gör inte bara film med mina vänner. Jag åker på semester med dem också.
En dag hade vi en yacht-semester. Men eftersom vi är genetiskt fattiga
var det som en militärrekrytering på yachten. Min bror sa:
"I musikvideor är det tjejer på yachter."
Jag sa: "Vi är genetiskt fattiga. Vi är arbetarklass.
I fem dagar ska vi segla på Egeiska havet, åka till Kos, Grekland,
det är allt vi ska göra." Så vi seglade iväg.
Semester betyder sommarsemester för mig. Det finns i mitt undermedvetna.
Jag har inte en vintersemesterkultur.
Man tar på sig ett par badbyxor
och gör saker man gör på vintern.
Det ger en känsla av att det är semester.
Vi är på yachten. Vi dyker i havet, åker ut.
Upprepar. Sen blir vi hungriga, dyker igen.
Vi dricker, dyker igen och nyktrar till.
Jag drömde om dessa saker.
Zafer hade gjort en spellista, tagit med CD-skivor.
Fazıl Say, Chopins nocturner och så vidare.
Han spelade en CD med nocturnerna.
Vad betyder sommar? Att lyssna på Tarkan och dansa så här, visst?
Eller som…
Jag är olyckans fader
Eller låtar som "Cuppa".
Så Chopins nocturner började spela
och plötsligt var vi i en prisvinnande film.
Vi började stirra på horisonten.
Jag funderade på att krossa flaskan och skära upp Zafers hals.
För att hetta till det lite.
Eller strypa min bror i hytten.
Det var en nocturnisk situation. Det var den känslan.
Jag frågade: "Zafer, du skapade en atmosfär av
en trevlig festivalfilm, men vi har bara fem dagar."
Jag tyckte att vi skulle åka till Kos och köpa en Tarkan-CD.
Så att det skulle bli liv på yachten. Sommaren innebär Tarkan-musik.
Vi köpte det årets album. Hur gick det?
"Får inte nog av dina kyssar" eller "Nån gång ibland…" Hur går den?
Är det "Skriv ditt namn i mitt hjärta"?
"Skriv mitt namn i ditt hjärta och glöm mig inte." Ja, tack.
Vi hade jättekul. Åt vår frukost på morgonen.
Vi är alla likadana.
Vi åt vår frukost, åt vår kaviar.
Fortsatte med vitt vin…
Raki på eftermiddagen, skratt… Tarkan spelades oavbrutet.
Även om det är nån gång ibland Måste du ringa mig
Tarkans text och dans matchar inte riktigt.
Har ni tänkt på det?
Han säger: "Jag är olyckans fader…"
Vad är detta för olycka?
Har dina paljetter trillat av?
Skicka…
Jag är olyckans fader
Skulle ni berätta era problem för Tarkan så här?
"Tarkan." "Hur är det?"
"Barnen svälter."
Skicka dem
Han är faktiskt en känslig man. Jag skojar bara.
Så…
Alla Tarkan-låtar, 15 eller 12, eller 14 låtar
spelades om och om igen. Eftermiddagens raki avslutad.
Vi drack raki på kvällen också. Sen gick vi över till whisky.
Det enda vi inte drack var vårt eget piss.
Dansade med handdukar så här.
Vi var långt ifrån kusten.
Skicka, skicka mitt öde…
Dansade röven av oss.
Vi kastade ankar vid en bukt.
Dansade fortfarande vid solnedgången.
En yacht med skandinavisk flagga, kanske finsk, jag vet inte,
närmade sig.
De kastade ankar. En man redde ut linorna…
Och vi dansade. Mannen hälsade.
Min bror sa: "De är bögar."
Alltså…
Vilken sak att säga.
De senaste nio timmarna hade vi hållit på så här…
Fem män på en yacht.
Dansade. Tvättade kläder,
gungade med huvudena, alla dessa danssteg.
Två skandinaver säger hej.
Min bror säger: "Var försiktig."
Varför är vi såna?
Homofobi…
Vet ni vad det betyder? Homofobi betyder detta:
"Gud, jag hoppas att jag inte börjar gilla dessa män."
Det är vad homofobi betyder.
Jag frågade honom hur han kunde tänka så. Det är löjligt.
Två män hälsade. Var kommer det ifrån?
Han sa: "Släpp det.
Jag vet vad det är."
Jag frågade var han fick det ifrån.
Han sa: "Vad skulle två män göra ensamma på en yacht?"
Vi var fem män.
Baserat på det skulle vi vara förbundet för den verksamheten.
Vi var ansvariga för det vid den bukten.
"Ta på dina leggings. Det är inte tillräckligt tajt."
"Dina kulor syns inte."
Homofobi…
Alltså…
Det finns så många andra känsliga ämnen,
men eftersom jag berättar denna historia, tänker en del människor,
bara för att jag berättar en homofobisk historia,
säger nån: "Du berättar en homofobisk historia."
Homofobi är väl en grej?
Varför skulle jag vara homofob?
Det är jag inte, men det känns som att jag måste bevisa det.
Det är löjligt. Han vill se mig hoppa i hans knä.
Jag är inte intresserad av män.
Det gör inte mig till homofob. Jag gillar inte män sexuellt.
Jag skulle inte säga: "Jag gillar inte män som gillar män."
Det är förvirrande. Låt mig visa genom att kyssa…
Det är inte ett problem som bekymrar mig, men vissa saker blandas ihop.
En gång åkte jag till en massagesalong i Antalya.
Jag gick dit för att anmäla mig, inte skriva mitt namn i ditt hjärta.
Jag åkte dit för att boka en tid.
En anställd, en man i personalen…
Det är faktiskt svårt att förklara detta.
Språket förändrades en del.
Om ni inte känner till jargongen, är ni dömda att misslyckas.
Det hjälper inte att säga vetenskapsperson istället för vetenskapsman.
Allt började så. "Vi säger inte vetenskapsman,
vi gör det könsneutralt, vetenskapsperson."
"Ska vi?" "Det ska vi." "Nu är du körd…"
Till exempel, sexuella preferenser.
Om man säger det, rättas man direkt:
"Det är ingen preferens, utan läggning! Fan ta dig, din jävel."
Lugn. Varför är du arg?
Jargongen kanske inte känns till av alla.
Varför skulle man tänka att det används på ett negativt sätt?
"Man ska inte säga sexuella preferenser, säg läggning.
Annars är det kört för dig."
Okej, bli inte arg.
Alla har synpunkter.
Grupper som har lidit är oskyldiga. Även de objektiva.
Jag skulle boka en tid. Mannen sa:
"Det blir jag som masserar dig."
Jag sa: "Tack, men jag föredrar om en kvinna gör det."
"Vad menar du?", sa han. "Detta är olämpligt."
"Om du…" Han anklagade mig för att vara ociviliserad.
"Om du beter dig så, kan andra göra värre saker." Han blev skitarg.
Han började rabbla: "L, G, B, T, S, C…"
Jag frös och sa: "Får jag en bokstav?"
Det var en enkel grej om att köpa en tjänst.
Jag vill inte masseras av en man. Måste jag det?
Men jag har blivit det.
Man får lyssna på deras historier om militären.
"En gång var vi i Hatay…"
Dra åt helvete!
Jag är i Çırağan. Vad är Hatay?
"Befälhavaren pressade oss så hårt…"
Dra åt helvete.
Eller en annan kille som aggressivt sa: "Jag ska massera dig."
Jag sa att jag inte ville det.
"Jag fattar inte att du sa det."
"Får inte en man massera en annan man?"
Jag sa: "Jo, men du är för angelägen."
Gör bara jag fel? Mannen gick till angrepp: "Ge honom till mig!"
Så om man blir arg på sånt, stämplas man som homofob.
Det stämmer inte. Var inte orättvis.
Elton John. Jag skulle låta honom rida på mitt huvud.
Och han skulle gilla det,
men om han spelade piano framför mitt hus hela tiden,
då blir det annorlunda. Tänk på saken, man går ut från huset
och han spelar "Candle in the Wind" hela tiden.
"När kommer Cem tillbaka?" Han är alltid där, även när det regnar.
En gång, två gånger… Sen säger du: "Elton, dra åt helvete."
Om man ertappas med att säga det, gör det en till homofob?
Det är en absurd fråga. Nu avslutar vi det kapitlet.
Jag gillar inte manskroppen.
Men det betyder inte att jag inte gillar min egen kropp.
Min kropp är okej. Den har bara lite vattenvikt, det är allt.
Staden vi bor i är inte den bästa.
Man kan inte jogga eller promenera i sitt kvarter
för att få blodet att pumpa. Visst är den anatoliska sidan bättre?
Kadıköy-området, eller hur?
Folk som bor där borde veta. De har en cykelväg.
På den här sidan har vissa platser inte ens trottoarer.
Hur kan trottoaren ta slut i en stad, en metropol?
Man går och sen… "Fan."
Slut på trottoaren.
Man kan inte gå från ett kvarter till ett annat.
Är det en metropol?
Jag ville jogga i mitt kvarter med mina hörlurar.
Jag har bott på samma plats i över 30 år. Sen gymnasiet.
Nån drog i min arm.
Jag blev snopen. Och jag hade hörlurar.
"Vad fan händer?"
Han sa: "Bli inte rädd. Jag vill bara ta en bild."
Bli inte rädd.
Det måste vara likadant i alla civiliserade städer.
Till exempel, Keanu Reeves springer i Central Park.
Man fäller honom
och säger: "Fan ta dig."
Matrix faller och man tar ett foto med honom.
Eller en gammal skådespelare som Al Pacino. "Din jävel…"
När man slår ner dem, är de stilla.
Dumt, eller hur?
Att gå till gymmet är ett annat problem.
Men man måste röra sig lite.
Det är inte bra att vara fet. Låt oss vara ärliga. Visst?
Man registrerar sig… Ni vet den känslan?
Man gör första inbetalningen.
Man tappar lite i vikt bara där.
Man betalar och säger: "Jag har redan blivit av med lite."
Ungefär. Men gymmet är svårt för mig med.
Att vara i omklädningsrummet… Träna…
Alla säger: "Kom till det här gymmet, där kommer du trivas."
Jag gick till ett. Vad kallas den där saken? Löpband.
Jag ställde mig där. För att svettas lite.
Jag säger det inte för att skryta.
Som alla andra. I 20 minuter.
Istället för att umgås med sitt barn eller arbeta, är man där
bara för att träna.
Nån knäppis dyker upp bredvid en. "Hej."
"Vad är det med din mun?"
"Jag är bara störig."
Han frågade: "Kommer du hit?"
Kommer du hit?
Ställer man den frågan till nån som står bredvid en?
"Kommer du hit?"
Ja, för fan, jag kommer hit. Jag försöker.
"Du kommer att trivas här", sa han.
"Låt mig säga detta
innan min mun blir normal igen."
"Beyazıt Öztürk kommer också hit."
Som om jag var en elev på Avcılar-gymnasiet
och blev jätteglad.
"Jippi!"
"Okej", sa jag, "väldigt trevligt".
"Detta är verkligen en fin klubb", sa han. "På andra gym
skulle de störa dig."
Så på andra gym skulle de nog köra upp en hantel i röven på en.
Ett gym är redan en rastlös plats.
Det finns delar där privata saker händer.
Ställen där man är naken.
Jag är inte så avslappnad som person.
Låt er inte luras av mitt utseende.
Där är folk i hamamer. Oavsett kön.
Särskilt äldre människor.
Är helt oförsiktiga…
"Jag har gjort min träning…"
Går omkring nakna efter en dusch.
"Var är hårtorken?" Är den det enda problemet, din jävel?
Är hårtorken problemet?
När man knyter skorna, för att smita,
med en fot på bänken, då dyker en naken man upp
och börjar småprata.
"Du, vad gjorde du med lägenheten i Levent?"
Hur så? Letar du efter ett ställe att sticka in huvudet på?
Idiot, du är naken.
Är vi i himlen?
Vi förvisades från himlen, kom till jorden…
Industriella revolutionen inträffade…
Det finns nåt som heter höftskynke. Man kan ta på nån tygbit.
Ta på sig nåt. Naken så här… "Hur är det?"
Vem ska jag svara till?
Han förväntar sig att man ska vara naturlig. "Han har vuxit upp."
Gym är svåra platser, men det skadar inte att komma i form.
Det där lägret med stora rövar…
Man har alltid trott att feta människor blir mest hånade.
Majoriteten tänker så.
"Folk hånar feta människor. De skämtar om dem."
Men det kan vara det motsatta.
Feta människor är en viktig grupp.
Folk vill inte att man går ner i vikt.
Prova det men dina vänner. Berätta för dem
att du inte längre äter bröd och se vad som händer.
"Jag slutade äta bröd." "Nej, det kan du inte göra."
"Lägg av. Du kan inte skära ner på bröd, idiot."
"Idiot."
"Om du skär ner på bröd, får du stryk."
Gå ner i vikt, gå på gym… Eller prova att sluta röka.
"Jag har slutat röka." "Nej då."
"Jo." "Nej, det har du inte. Det kan du inte."
"Tro mig, du kan inte sluta. Jag lovar. Aldrig."
"Har du verkligen slutat? Det kan du inte."
"Jag har slutat äta bröd." "Nej, jag ger dig stryk."
De existerar.
Eller hur?
Det är ett allvarligt gäng.
De går samman för att hindra folk från att komma i form bara för att de är feta.
Man behöver inte vara fet för att bli hånad.
En atletisk tjej kan också bli hånad.
Och det blir de.
Hon går till gymmet och alla med stora rövar skulle säga:
"Hon är inte där för att träna, utan för att hitta en man."
Han säger: "Det stämmer."
Nej, detta påstående stämmer.
Tjejen är kanske där för att träna. Är du galen?
Stora rövar… Låter som ett namn på ett distrikt.
Precis som Vefa.
Just det. Som Kartal Storröv.
Det finns ju Başıbüyük, eller hur? Storhuvud eller storröv, sak samma.
Har inte detta distrikt en utgång?
Du skrek "sant". Vilket är sant?
Saken du kallade sant stämmer.
Man borde säga det så, men det stämmer inte. De säger alltid:
"De går dit för att hitta en man." Och vad är din ursäkt?
För du letar efter en man på biblioteket i Beyazıt.
Du är alltid på NASA, letar efter en astronaut som är värd din röv.
"Finns det ingen forskare som skulle uppskatta den här röven?"
"Säg åtminstone dess pi-värde."
Vad gjorde den tjejen för att förtjäna det?
Du behöver komma… i form.
Sommaren kommer. Istället för att planera det i januari
och komma i form till sommaren, skjuter vi fram det.
Det är början av juni, eller hur?
Titta, det är fortfarande här. Nix, vi gjorde inte det.
Folk inser att sommaren är här bara en vecka innan det är sommar.
Tar fram bikinin och undrar: "Hur ska jag komma i denna?"
"Tja, jag hoppas den passar."
Men man visste i januari att sommaren skulle komma.
Man visste det.
Otroligt. Faktiskt.
Såna problem finns inte inom vinterturismen. Det är märkligare.
Känner ni till vinterturism?
Rika människor?
Jag älskar rika människors hobbyer. Såna dumma saker.
Åh, de rika… Som golf.
Ett stort fält.
"Vi går."
Är du dum?
Ge den till en fattig människa och han slår hole in one.
Se, så här.
"Sitt ner, för fan."
"Lägg vingarna på grillen."
Jag vänder på kycklingen…
Är det inte dumt att slå med denna 19 gånger? Man måste vara knäpp.
Eller vinterturism. Skidåkning och sånt.
Det är nästan år 2022.
Hur långt kan man åka med skidor? Hur dum är du?
Varför ska man åka 900 meter upp för att äta en korv?
I 20 minusgrader…
"Men vi åker aldrig hit. Det borde vi."
"Åk du skidor, jag kommer ifatt."
Ät din korv.
Vinterturistar nån?
Åker du snowboard?
Väldigt coolt, det stämmer. Åker du utomlands också?
Courchevel, St. Moritz…
Var?
I England.
Ja.
Han gav mig en idé om världskartan.
"Titta, det är närmare de där…"
"Jävligt okunnig."
Jag vet det.
Jag låtsas att jag inte vet, så att jag kan skämta om det.
Vinterturism är coolt.
Man tar på sin skidjacka…
Sommaren då? Sommaren gör folk likvärdiga.
När man tar på badbyxorna, kvittar det om man är kunglig.
Titta på Rahmi Koç i Baltalimanı på stranden.
Om jag bad om 5 000 dollar, skulle han säga: "Cem, jag har shorts."
Det är en utjämnare.
Sommaren gör folk likvärdiga.
När jag ser folk simma i sina underkläder i Baltalimanı,
känner jag mig stolt. Havet är för alla. Och ni vet vilket skick det är i.
Folk tänker:
"Åh, de har underkläder på sig." Vad ska de göra? Ta av dem?
Är underkläder enda problemet?
Vinterturism, jackor, skidglasögon, all utrustning.
"Vart åkte ni?" "Vi var i Österrike."
"Vad hände med din mun?"
"Du vet."
"Var var ni?" "Courchevel."
"Var var ni?"
I USA, på andra kontinenten, ligger Aspen, eller hur?
Har du varit i Aspen?
Uppfattat.
Det är närmare Alaska.
Han säger att det är närmare England.
I början sa jag att jag hade två shower på Apollo-teatern.
Han säger att England är…
Herregud, publiken är inte så smart.
"Fan ta dig."
Skidåkning och allt sånt…
Så konstigt, det är en cool grej.
Vinterturism ger en person en socioekonomisk bild.
Klädsel, utrustning, det är bekymmersamt med allt det.
Och de människorna råkar aldrig ut för en hemsk olycka.
De åker dit och är coola, skadar sig och kommer hem ännu coolare.
"Vad hände?"
"Karpaltunnel."
"De satte en skena här."
Men om en fattig man trillar på isen bryter han röven.
Om du eller jag trillar, skulle en ven brista.
Om han trillar säger han: "Åh, min hälsena…"
"Vi var i Courchevel…"
Har ni nånsin hört att Cem Hakko har brutit röven?
Det händer bara fattiga människor som vi. "Hans nacke vreds om."
De skulle bara få karpaltunnel.
De får skenor… Bara elegant skit händer.
Men vad som än händer, är det alltid nåt coolt.
Det är aldrig nåt som skulle läka med yoghurtsoppa.
De kommer hem ännu coolare fast att de är skadade.
"Jag är coolare nu." Det är alltid så.
"En ven brast." Nix, aldrig.
"Mitt bröst brinner." Det är fattiga människors problem.
"Mina lungor står i brand, doktorn."
Har ni hört det? När man är rik, kallas det "psykosomatisk reflux".
Så…
Han åker upp på 6 000 meters höjd.
"Titta, jag var där, nu är jag här."
Jaha?
"Ska jag åka dit igen?"
"Åk." "Okej, jag åker."
Det är galet.
Och de klagar alltid på detta.
"Var var ni?"
"Vi var i St. Moritz."
"Hur var det?"
"Det var så många turkar."
"Skit, det är fullt med turkar."
Jag vet inget annat folk som stör sig så mycket på sina egna.
Har ni hört talas om en pingvin som tröttnar på andra pingviner?
"Kom igen, allihop!"
"Bara gå, för fan." Hört talas om det?
Är det ett problem att springa på turkar på semestern?
"Vi var i Rom, eller hur, Nuran?"
"Det var fullt med turkar. Vi blev helt galna."
"Min mun börjar bli bättre. Bättre."
Så…
Alltså…
Har ni hört talas om det?
De åker själva dit. Hur många turkar behöver man?
Varför stör det er?
"Vi var i Österrike, överallt… Paris, fullt med turkar."
Ni då?
"Räkna inte in oss."
Folk brukade bli glada när ingen kunde se att de var turkar.
"Ibland, när jag säger att jag är turk blir de förvånade."
De ser kanske inte ser dragen och tänker: "Vem fan är den idioten?"
Varför är man stolt över det? "De frågade om jag var fransman eller…"
"Oj då."
"De tror aldrig att jag är turk."
"Vi var i Rom, turkar överallt."
Om jag var passkontrollant, skulle jag inte släppa in dem i landet.
De kommer hem från vintersemestern. "Vad hände?"
"Vi är tillbaka…"
"Dra åt helvete."
"Vad hände?" "För många turkar härinne."
"Gå vidare."
Det är allt.
Vi borde resa och se vårt land.
Antingen på sommaren eller vintern, fyra årstider,
sju klimat, vi borde resa runt i landet.
Men det gör vi aldrig.
Faktiskt inte.
Det finns mycket att se i vårt land.
Ärligt talat. Jag skämtar om Ata…
Ata är från Bursa, Ata Demirer.
Han känner väl till regionerna vid Egeiska havet och Thrakien.
Han har rest mycket vid Egeiska havet.
Jag har inte rest så. Jag kan inte resa mycket.
Det finns en gräns för hur mycket jag kan observera hemifrån.
Man kan bara göra en viss del hemma. Men om jag hade rest…
Några av mina vänner spelade in en film i höglandet i Ordu.
Jag är född och uppvuxen i Istanbul.
Vilken är den högsta kullen här? Çamlıca-kullen, 280 meter hög.
Högsta kullen jag vet är Devebağırtan.
Gå ner från Barbaros, gå upp därifrån.
"Bebek-kullen, den är så brant."
Det fanns hus, städer, byar 1 600 meter högt upp.
Det kändes som att jag var i Avatar. Min första gång på höglandet.
Bilen var lodrät så här.
Han säger… Man frågar vart vi ska och han säger:
"Ser du byn däruppe, ser du moskén?"
Det är nästan himlen.
Gud kan se dig däruppe.
Det var galet högt.
Han säger att det finns en till by efter den byn.
Vi växlade upp.
"En flod flyter här, nåt händer där…"
Det visar hur geografi formar människors karaktärer,
deras historier, sägner, sagor, skriven litteratur. På riktigt.
Varför är det så mycket svårigheter i folksånger om Svarta havet?
Ger direktioner hela tiden. För att regionen är så.
Man hoppar på en spårvagn i luften. Man tar en flotte nedför floden.
Floder rinner, byn är bakom kullen.
Har ni inte märkt det? Centralanatoliska folksånger är platta.
Jag gick till fontänen…
Man går, fontänen är här. Moskén är här.
De stora bergen är där. Men de syns bara på håll.
Topografin i Svarta havets region är…
Det börjar alltid med direktioner som ges.
Härifrån till dit.
Nedför floden.
Därifrån och hit, och sen dit.
Så att du inte går vilse…
Så att du inte går vilse i låten…
Floder rinner, den kommer därifrån.
Falk, fågelflykt, skott…
Alla säger: "Wow!"
"Du kan verkligen dansa."
Hur är detta en låt?
"Ska Ordus floder rinna uppåt."
Förstår ni vilket projekt?
Har ni hört talas om nåt sånt i Anatolien eller vid Egeiska havet?
Om detta händer, händer sen det här.
Regionen är konstig… "Dessa floder…"
Som lagen om massans bevarande. Trycker det på härifrån,
går det upp över det där, vilket vore jävligt galet.
I centrala Anatolien: "Jag kom till hennes rum, gick genom hennes iwan…"
Helt platt, menar jag.
Jag skulle hoppa från tak till tak…
Som sydöstra Anatolien.
Allt handlar om inbrott. I centrala Anatolien.
Det finns en sån grej i Anatolien.
Jag gick genom hennes iwan Gick in i hennes rum…
Varför går du in i rummet?
Det finns bara ett etiskt problem. Och det är…
Vi är dömda Om andra hör talas om oss, raring!
Gör det inte då.
Är det enda problemet att andra hör talas om er?
Se det som en genetisk kod, jag ber er.
Det finns så många konstiga saker där.
Om människor i så många låtar oroar sig för att bli påkomna,
betyder det att det är ett allvarligt problem.
Varför är det där det enda problemet? Om nåt är dåligt, är det dåligt.
Om andra hör talas om det…
Och om de inte gör det? "Skit i det, vi gör det." Va?
Låter det vettigt?
Om folk inte får veta, kör på. Jaså?
Ännu konstigare är att en sån skiva ens existerar.
Hur kan det finnas en sån skiva?
Skulle man gå in i studion och sjunga…
Vi är dömda om folk hör talas om oss
Det lär de göra, du gör för fan en skiva.
Är du inte ens medveten om att det spelas in?
Vem vet vad som skulle hända Om folk hörde talas om det…
Du får veta när skivan släpps.
Uppmärksamhetsstörning…
Det finns nåt som kallas "uppmärksamhetsstörning", eller hur?
Uppmärksamhetsbrist.
Vilket betyder brist på fokus.
Visst? Engelsman?
Så det finns ett tillstånd som kallas uppmärksamhetsstörning.
Betyder brist att det saknas? Ja.
Brist på fokus, vi säger så.
Brist på fokus. Svarta havet-låtar har brist på fokus.
Har ni tänkt på det?
Så låten har en uppmärksamhetsstörning.
Jag ska ge exempel på klassiker.
Lyft den vita duken
Låt mig se ditt ansikte Låt mig se ditt ansikte
Låt mig se ditt…
Vad hände?
På en sekund, borta. In i ett svart hål.
Jag undrar vad som händer då.
Tänk på låten.
Repen på min korg
Eller hur?
Repen på min korg Skär in i min axel
Skär in i min…
Min… Skär in i min…
Uppmärksamhetsstörning.
"Furkan." "Ett ögonblick."
Vad kan ha hänt? Jag menar…
Låt mig se ditt…
Vad tänkte låtskrivaren?
Låt mig se ditt ansikte
Låt mig se ditt…
Ditt ansikte…
"Nej, det skulle vara samma."
Låt mig se ditt…
"Jag ska tänka på det."
Konstigt, eller hur?
Vem skulle ens tänka på såna banala saker? Bara jag.
Himlen, himlen.
Men vi reser aldrig.
Vi har så många skatter. Karacaoğlans, Yunus, det här landets…
Jag vill inte låta som en bankreklam, men ni vet vad man säger:
"Människorna i det här landet…"
Med Haluk Bilginers röst.
"Den bästa pepparn i Turkiet…"
Och Haluks röst är som…
Haluk Bilginer har en sån röst.
Den har en busslinje inuti, en liten en.
För interna resor.
Haluk Bilginer. Haluk Bilginer. Haluk Bilginer.
När man säger Yunus, sträcker sig unga människor efter sitt ID…
Lugn, det är ingen poliskontroll.
Jag menar Yunus Emre.
Ingen har en aning.
För att presentera våra värderingar i större omfattning,
använder man ibland plural.
"Karacaoğlanerna."
Vilka? Som om det finns flera Karacaoğlaner i en polisbil.
"Yunus."
Yunus Emre. Karacaoğlan.
Jag pratade om Dadaloğlu i en tidigare show.
Dessa är våra värderingar, okej men…
Vad finns kvar för oss?
Vårt folk har nåt sånt här…
Titta, ingenting.
Ni kom inte heller ihåg det.
Vårt folk har nåt, det har vi.
Det har vi, men…
…det är inte vanligt. Det är lite privat.
Det finns inget som heter Nasreddin Hodjas. Utan Nasreddin Hodja.
Yunusar, nej. Det finns bara en Yunus. Stackare.
Vad är det vi vill bevisa?
Ingen pratar om det så mycket.
Nasreddin Hodja är mitt yrkes fader.
Visst? Humor, tolerans, ser saker från en annan vinkel.
Nasreddin Hodja är denna konstforms fader.
Han skulle säga: "Du har rätt."
"Men Hodja…" "Du har också rätt."
"Hur kan det vara så?" "Du har också rätt, din jävel."
Nu går vi.
Nu är han där som ett uttryck
för mänskliga dilemman och konstigheter.
Som ett synsätt från 1200-talet.
Den här konstformens fader.
Som barn spelade jag Nasreddin Hodja i en skolföreställning.
Jag började på toppen för 42 år sen,
som Nasreddin Hodja, och sen hamnade jag ända härnere.
Men jag säger inte att jag går i hans fotspår,
men jämfört med folk som säger följande, kan jag inte neka.
En person som aldrig har fått nån att skratta i hela sitt liv säger:
"Vi är ättlingar till Nasreddin Hodja."
Aldrig fått nån att skratta.
Aldrig visat nån uppskattning för andras skämt.
Aldrig tänkt på kritik och sagt: "Ja, det kanske stämmer."
Vem är ni att säga:
"Vi är ättlingar till Nasreddin Hodja"?
Och? "Det betyder att vi inte behöver göra så mycket."
Hur kan du säga att du är Nasreddin Hodjas ättling?
Vilka är människorna som ställer dumma frågor i Nasreddin Hodjas anekdoter?
"Hodja, du skär av grenen du sitter på."
Tänk om vi är hans ättlingar?
"Hodja, varför fermenterade du sjön?"
Alla är från samma by.
Är det omöjligt att vi är deras ättlingar? Ingen tar dem i anspråk.
Alla vill bara sätta på sig Hodjas turban.
Inte så fort. Är det så enkelt?
Är det enkelt att bli ihågkommen i 800 år?
Där har ni Nasreddin Hodja.
Hur länge har jag gjort detta? Tjugofem år.
Hur kan man jämföra 25 med 800? Ni väntar på att jag ska avsluta.
"Yilmaz, när fan slutar det? Kom igen."
Kan 800 år ta slut?
Men att ha levt på 1200-talet har också en inverkan på detta.
Det är inte enkelt just nu.
Nasreddin Hodjas anekdoter har berättats i 800 år, okej,
men det är 1200-talet.
Om en av de historierna skulle inträffa nu,
skulle den stackars mannen förstöras på en vecka.
Allvarligt. Visst? Så han går till basaren,
samlar barnen och säger: "Hodja, kan du skaffa visselpipor?"
"Du, herrn, kan du köpa visselpipor till oss?"
Ungen är dubbad. Han måste vara från Mongoliet.
Han säger…
Alla barn… Ni kan denna.
De samlas runt honom: "Hodja, skaffa visselpipor."
Bara en av dem ger honom pengar och säger:
"Kan du köpa mig en visselpipa för de här pengarna?"
Han går till basaren och tar bara med en visselpipa till barnet som gav pengarna
och han säger: "Ta den, den som ger pengarna blåser i visselpipan."
Vad är det?
Om jag hade gjort ett sånt socialt experiment
skulle de svära åt hela min familj på sociala medier nästa vecka…
"Din jävel, du fick ungarna att gråta."
"Du kunde ha skaffat dem visselpipor."
"Hoppas du blir bankrutt." "Tarkan, Athena Gökhan, fan ta er alla!"
Eller hur?
Det är sant.
Vår tids svårigheter. Det finns även fördelar.
Nasreddin Hodjas fru var lite konstig.
Jag hade tur inom det området.
Hodjas fru var så ful att efter de hade gift sig, frågar hon honom:
"Hodja, vem ska jag visa ansiktet för?"
Han säger: "Visa det för alla utom mig."
Aldrig haft ett sånt problem. Tack och lov, jag hade tur.
Men det här århundradet har andra problem.
Jag är inte så ambitiös, man behöver inte prata om mig om 800 år.
Men de unga människorna behöver lära sig detta.
Man berättar en Nasreddin Hodja-anekdot,
de säger: "Vad är roligt?"
Inte allt måste vara roligt.
Det är tanken. Tanken är viktig, synsättet.
"Han fermenterade sjön och sa: 'Tänk om det funkar?'"
Är detta moralen i berättelsen?
"Han säger: 'Tänk om det funkar?' Jag fattar inte."
"Funkade det då?"
Resultatorienterad generation. Fan ta dem. Vilket slöseri.
"Vad försökte Hodja lära ut då?" Han ville inte lära ut nåt.
Vi pratar om nåt som hände år 1278.
Ni minns inte ens vad ni åt förra veckan.
Berättelsen om en man vid sjön år 1275 med yoghurt i handen.
Det var kanske inte så, vem bryr sig?
Han rökte kanske en cigarett.
Och höll sin yoghurt.
När hans blodtryck sjönk, åt han lite yoghurt.
Bybor kom, han gömde cigaretten, kvar var yoghurten. Vi vet inte.
Är det möjligt? Ja.
Bybor frågade: "Vad gör du?"
"Gå tillbaka till byn, gå."
"Gå till byn."
"Hodja, vad gör du?"
"Ska vi också ha ättlingar?"
"Jag gör ingenting."
"Gå tillbaka till byn, jag rider min åsna baklänges."
"Hodja, vad gör du med yoghurten?"
"Jag gör inget."
"Vi kan säga att jag fermenterar sjön."
"Vi säger det, menar jag."
"Hodja, kan en sjö fermenteras?"
"Tänk om."
Sa han.
Sen tänkte han: "Den här idioten berättar detta för alla nu."
Kanske detta är vad som hände, vi vet inte.
Vad Nasreddin Hodja lärde oss är inte
"detta är roligt, detta är konstigt, detta är fräckt".
Det är kanske så här. Eller så där.
Hans budskap är: "Är ni redo för möjligheterna?"
Den här lilla showen.
Ni måste ha hört många rykten. Titta. Den är slut.
"Den kommer vara så här eller så där…"
"Kommer våra rövar spricka?"
Det var aldrig mitt mål.
Jag ville dela nånting,
ville skratta tillsammans, mer än vi har skrattat förut.
Vad tror ni att folk kommer prata om om en vecka?
"Har du varit på Cem Yilmaz show?"
"Ja, den var lite konstig,
under pandemin. Den spelades in."
"Vad pratar han om, för Guds skull?"
"Jag menar…
Inte som vanligt. Saker vi känner till,
men smakar inte likadant. Han hade också fått lite vattenvikt."
"Jaha? Vad pratar han om?"
"Jag vet inte…"
"Han fes när han var liten."
"Jag vet inte."
"Han har en yacht, hans bröstvårtor är inte desamma."
"Men vad hände med din mun?"
"Jag är bara dum."
Undertexter: Jonna Persson