Downloaded from YTS.MX
‫- ספיישל קומדיה של NETFLIX -
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫- מאת CMYLMZ -
‫תדליק את זה.
‫אנחנו צריכים לעשות את זה. ‫מדובר בעניין מוניציפלי. זה כלל.
‫לא משנה מה יהיה כתוב בכרזה… ‫אחרת אנשים יתלוננו.
‫כדי להימנע מתלונות כגון ‫"זה כתוב בכרזה, הוא המשיך בחולצת טי".
‫תקשיבו, עשיתי את כל המסלול. ‫לא דילגתי על זה בגלל המגפה.
‫ברוכים הבאים.
‫מכיוון שמעולם לא הייתה לי ‫תחפושת לבמה הגדולה,
‫רציתי לעשות משהו כזה בגלימה.
‫מגניב, נכון?
‫נכון? כי הרי אנחנו ‫לא לובשים גלימה ביומיום.
‫האמת, אישית מצער אותי מאוד ‫שהיא נחשבת מיושנת.
‫תסתכלו עליה, ‫תארו את עצמכם לבושים ככה בצינצ'ירליקו.
‫הרי מי יעז לעקוף אתכם בתור לאוטובוס?
‫מי יעז לבקש מכם ‫את קוד הקורונה HES? תסתכלו.
‫אתם, עומדים שם כמו הדוכס מבאצ'ילר.
‫מגניב, נכון? אני משאיר את הגלימה שלי כאן.
‫רק לשם הבהרה, אתם יודעים,
‫אני לאו דווקא מעביר את הלפיד כאן.
‫מעולם לא הייתה לי תחפושת יפה. ‫התחלתי את סיבוב ההופעות הזה בלונדון.
‫רציתי לקחת את הגלימה והשרביט שלי לסיבוב.
‫הם לא הרשו לי להכניס אותם למטוס.
‫הם אמרו: "אתה לא יכול להכניס אותם למטוס."
‫כאילו ניסיתי לדחוף אותם בכוח לתוך המטוס.
‫"אתה לא יכול להכניס אותם למטוס."
‫הם שאלו: "מה תעשה בו באנגליה?"
‫הרי זה ברור כשמש שזה שרביט, נכון?
‫אני לא יודע מה עולה בדעתכם, אבל…
‫הייתי חושד אילו היה מגיע ‫באיזה סט יחד עם איזה תחליב.
‫אי אפשר להכניס אותו למטוס, ‫אי אפשר להכניס את ההוא למטוס…
‫נשבע לכם, נמאס לי מכל זה.
‫אתם יודעים מדוע המופע שלנו נקרא ‫"Diamond Elite Platinum Plus"?
‫פעם נתתי הרצאה בפקולטה לתאולוגיה בבורסה.
‫מישהו כתב ברשתות החברתיות:
‫"תיזהר, ג'ם, מדובר בתאולוגיה!"
‫אלוהים! כאילו שלחו אותי לבורסה מהוותיקן.
‫עם קטורת ביד.
‫"בורסה הירוקה תהיה שלנו."
‫מה יקרה בפקולטה לתאולוגיה? ‫הרי האל ברא גם אותי.
‫פטפטתי עם הסטודנטים הצעירים. אחד מהם שאל:
‫"מדוע המופע שלך נקרא ‫'Diamond Elite Platinum Plus'?"
‫אמרתי: "אחי, זה מייצג אותך, זה לא עליי."
‫"אתה היהלום, אתה האליטה, אתה הפלטינום."
‫"לא מגיע לכם יחס רגיל, ‫אתם ראויים להרבה יותר, בגלל זה."
‫"על מה תדבר?" הוא שאל. ‫אמרתי "על מה שאני יודע."
‫אמרתי: "ראיתי שרבים הפיקו תועלת מדבריי,
‫אז אמשיך לעשות זאת." ‫אז לא הופעתי תקופה ארוכה.
‫אני רואה שאתה יוצר ‫קומדיה משלך, שאתה יצירתי.
‫כמו בסרטונים שלך בטיקטוק ובאינסטגרם.
‫הבדיחות שלך תוך כדי נהיגה, ככה וככה…
‫עשית בדיחות עם קנקן תה כשלא הייתי בסביבה.
‫נכון? "קצת לי, קצת לך, שתזדיין סבתא שלך…"
‫אבל לא איבדתי את העשתונות…
‫החלטתי לעשות מופע ‫לפני שאטא דמירר יפיק עוד סרט הגאי.
‫אתם מכירים, יש לו סרטים עם קלרינט: ‫"לעזאזל, מה הולך כאן, חביבי?"
‫אמרתי: "לא עוד".
‫הגיע הזמן שאני אדבר.
‫אבל לכולם יש זכות לעשות קומדיה. ‫ברור שאתם תעשו משהו שלכם.
‫זה לא הכול, מבחינתי… אני אדם…
‫אני מספר בדיחות שמצחיקות אותי. ‫היה נדמה שהיריבים שלי מתקרבים אליי.
‫האויב נמצא בקרבנו.
‫אני הבאתי את בני לאחד המופעים שלי ‫כדי שיראה מה אני עושה.
‫הוא המשיך לקבל יהלומים ‫במשחקי האייפד שלו, טפ, טפ, טפ.
‫רציתי שיראה את אביו המסכן ‫מקבל 100 לירות, בזו אחר זו.
‫ככה קיבלנו את היהלומים שלנו.
‫ידעתם שבשביל סלבריטאי ‫לגדל ילד זה מייגע מאוד?
‫אתם הרבה יותר חופשיים עם הילדים שלכם. ‫אתם מופיעים בחשבונות האינסטגרם זה של זה.
‫אנשים כותבים דברים נעימים. כותבים "נמאסטה" ‫עם אימוג'י של לבבות. "איזה מלאך!"
‫אם נעלה סרטון של הילד שלנו רוקד,
‫הם יגיבו: "הילד הזה ודאי טמבל."
‫ולא משנה אם לילד יש מנת משכל ‫גבוהה יותר מזו של כל המשפחה יחד.
‫אני לא מחפש יהלום לא מלוטש, ‫אבל הבחור מבריק.
‫הוא אומר דברים ממש חכמים.
‫צעירים שואלים אותי: ‫"ג'ם, כדאי לנו להביא ילדים?"
‫אם יש לך טאבלט, לך על זה. ‫אם יש לך אייפד, תעשה את זה.
‫אחרת, אל תשקלו את האפשרות אפילו.
‫בכל הכנות.
‫המומחים מתלוננים: ‫"ואו, הם נתנו לילד טאבלט מיד."
‫נראה אתכם לא נותנים!
‫מה נהיה עם המגפה? הכול…
‫אתם מסוגלים לקחת את הטאבלט מהילד?
‫כל חייו בבית הספר יגיעו לקצם.
‫מבחינתם של המומחים,
‫רצוי שתרחיקו את הילדים מכל דבר אופנתי.
‫כשהייתי ילד נהגו לומר: ‫"אל תיתנו להם לצפות בטלוויזיה יותר מדי."
‫הם היו מדליקים את הטלוויזיה ב-19:00.
‫היה ערוץ אחד בלבד. אני ואחי
‫היינו משחקים מול הטלוויזיה הכבויה
‫כדי לראות את ההשתקפות שלנו עליה וליהנות.
‫מסכנים אנחנו, ילדי שנות ה-70.
‫עם עמילן, בורגול ומרק טרחנה, ‫זה כל מה יכולנו לעשות.
‫הגענו לכל ההישגים האלה מאכילת תפוחי אדמה. ‫הדור שלנו הוא הדבר האמיתי.
‫הם אומרים: "ואו, הדור החדש…"
‫"הם כאלה פיקחים."
‫חבר, לו היית נותן לי ‫כזו כמות של חומצה פולית…
‫פולית… "קיבלת את הפולית שלך?"
‫"קח ברזל, קח חומצה פולית."
‫העובר מקבל את כל הפולית הזאת…
‫וכשהוא נולד, הוא שואל: ‫"מה הסיסמה של האייפד?"
‫כן.
‫אפילו ראיתי ילד שכבר היה רשום לבית הספר
‫ברגע שיצא מחדר הלידה.
‫הוא יוצא כולו רטוב,
‫"אני רוצה ללמוד במכללת רוברט."
‫הדור לפנינו, מסכנים, ‫חשבו שבתוך הרדיו היו אנשים.
‫אילו טיפשים!
‫במה האכילו 'אתכם'? ‫"חשבנו שהיה אדם בתוך הרדיו."
‫דור מעוות.
‫הדור החדש פיקח כל כך… בשביל ההורים שלהם.
‫יש לנו אמרה: "אתם לא יכולים ‫לשלם את החוב להוריכם."
‫כן, אבל אפשר לחשב אותו, כלב.
‫היושר חשוב.
‫ההורים שלנו שגידלו אותנו, ‫המודל לחיקוי שלנו,
‫הם היו כאלה. אבי, אמי, באמת…
‫אני יכול לתת דוגמאות לגברים.
‫דודי מצד אמי, דודי,
‫הם היו דמויות חשובות. למדנו המון. דודי,
‫הוא אחד האלכוהוליסטים החשובים ביותר.
‫אתם יודעים מיהו דודי? דודי… ‫אתם יודעים מה זה AMATEM?
‫מרכז לטיפולי גמילה. ‫דודי היה פעמיים בוגר המרכז.
‫דוד שלי הבוס הגדול בסוף המסלול ב-AMATEM.
‫אתה צריך להתגבר ‫על הרואין כדי להילחם בדודי.
‫הוא לא שתה 16-15 שנים.
‫הוא היה אלכוהוליסט חשוב.
‫והאסון שלו הציל את חיינו.
‫דודי היקר, לאורך שנות ה-60, ה-70, ה-80, ‫ה-90 ותחילת שנות ה-2000,
‫מכיוון שהוא שתה כל הזמן הזה, ‫לא לי, לא לאחי ולא לבני הדודים שלי
‫היה כל קשר לאלכוהוליזם.
‫כי הדוד שלי נהג לשתות הכול.
‫הוא שתה הכול, כך שלנו לא נשאר מה לשתות.
‫השתייה שלו הרקיעה שחקים.
‫פשוט לא ייאמן.
‫אף אחד לא יכול היה ‫להתחרות בו בכמויות השתייה.
‫בשנת 87', הוא עבר תאונת דרכים.
‫ביידיקולה, מכוניתו התהפכה חמש פעמים.
‫דודי עף מהשמשה הקדמית.
‫הוא נמרח על הכביש ככה, ‫במרחק 300 מטר ממכוניתו.
‫שרוע על האדמה, ככה.
‫במשך חצי שעה.
‫חצי שעה לאחר מכן, זה קרה.
‫הוא ראה תאונת דרכים בהמשך.
‫החליט לגשת לעזור.
‫הוא שאל את השוטר מה קרה שם.
‫תוך כדי שכפתר את הז'קט שלו.
‫השוטר אמר: "הייתה תאונה אדירה, ‫אבל אנחנו לא מצליחים למצוא את הנהג."
‫דודי אמר: "האנושות לא מתה" ‫והתחיל לחפש אף הוא את הנהג.
‫באמת.
‫הוא אדם חשוב מאוד.
‫הוא לא שותה כבר 16 שנים. ‫אני מייעץ לצעירים…
‫זה לא דבר שהייתי ממליץ עליו. ‫למשל, אני לא שותה הרבה.
‫אני שותה, אבל באחריות.
‫לפעמים, מכיוון שיש לי תמונות או סרטונים ‫באינסטגרם שבהם אני שותה ראקה,
‫אומרים לי "אין לך אלוהים…"
‫אני שותה בצורה רגילה, רבותיי.
‫זה כל מה שאני שותה, ‫אל תזדעזעו אם תראו אותי שותה באינסטגרם.
‫"הוא העלה פוסט עם ראקה באינסטגרם." כן.
‫כי באופן כללי אני שותה.
‫הייתי צריך לעשות את זה במקום…
‫להראות איזה מטבל חריף, ‫שקדים קפואים, מלון, קרח,
‫אבל לא ראקה?
‫בעצם "אללה לא עוקב ‫אחריי באינסטגרם בלאו הכי."
‫"הוא ביקש חברות, אבל אני לא עניתי." ככה?
‫ממש מביש. אם אני שותה, אז אני שותה.
‫אם אשרף בגיהינום, שיהיה. אין מה לעשות.
‫אבל ברור שלא הייתי ממליץ על זה.
‫זה הפתרון למה שאני באמת אומר.
‫המופע שלי עוסק במחיקת ‫הדברים שמרוקנים את חיינו מאושר.
‫ברצינות.
‫תקשיבו, יש לנו בעיות רציניות ‫בכל מה שקשור להנאה.
‫זה דבר שקורה בכל העולם,
‫אבל לעם שלנו יש בעיות נוספות עם הנאה.
‫יש דבר שנקרא עוני גנטי.
‫כגון "עוני באושר."
‫אני חלק מהקבוצה הזאת גם, אבל…
‫אם נצליח להסיר את אלה מחיינו,
‫אז למשל, זה ה"פלוס" שעליו אני מדבר בכרזה.
‫שימו לב לאדם שאומר את זה ‫תוך כדי שהוא צוחק,
‫"אנחנו נהנים כל כך. ‫חבל שלא ראינו את זה קודם."
‫תשמעו את זה.
‫"אוי, ממש מצחיק, באמת."
‫"נכון?"
‫"עדיף להקליט, כדי לצחוק שוב מאוחר יותר."
‫אלה סימני מפתח.
‫רגע, הרי אנשים למדו את זה בעת המגפה,
‫"למדתי לחיות את הרגע."
‫לך תזדיין! אנחנו לא יודעים כלום על הרגע.
‫"רגע" היה חשוב בשנות ה-60 וה-70.
‫אין דבר כזה "רגע" עכשיו.
‫זה נמצא בתמונות שלנו.
‫תסתכלו על תמונות ימי ההולדת של הדור שלי.
‫רק פריים אחד. עוגה וחברים.
‫החופשות שלנו, רק פריים אחד.
‫השרידים של אפסוס ואנחנו.
‫אז היינו חווים את הרגע.
‫עכשיו, ביום ההולדת של הילד, באירוע מיוחד…
‫בנאדם, יש כפתור בשם "הפצצה" במצלמה.
‫כשעומדים לחתוך את העוגה…
‫מצולמים 278 תמונות של הדבר הזה.
‫איזו מהן היא "הרגע"?
‫אף אחת מהן.
‫כמה זמן לוקח להגיע לאיים מכאן?
‫איי הנסיכה, הייביליאדה, ביוקדה…
‫שעה אחת? בשחייה?
‫אתם גרים בצד של אנטוליה? טוב. ‫אז ייקח 45-30 דקות, נכון?
‫יש בקהל תושבי איים?
‫זה צריך להיות כל כך יפה. ‫אתה נוסע מכאן ונושם אוויר צח.
‫אני נולדתי וגדלתי באיסטנבול.
‫אנחנו נוסעים לאיים כדי לנשום אוויר צח.
‫כשנוסעים לשם, "וואו, נחמד."
‫"אני יכול להריח את הטיליה." ‫ואז ישנו הדבר הזה.
‫זה תשעה פחמן ושישה מימן ‫או שישה פחמן ותשעה מימן?
‫אתה יודע למה אני מתכוון? שטויות.
‫הריח מוזר כל כך. ‫הוא מגיע מהעגלות הרתומות לסוסים.
‫הריח גורם לך לרצות לרכוש בית באי.
‫כי זה מחזיר אותך אחורה אל תקופת הנדודים.
‫כן, ואז אתה אומר: ‫"אני חייב לקנות כאן בית."
‫אבל כשהריח מתנדף, ‫אתה אומר, "מה לעזאזל אני אעשה בבורגז?"
‫עכשיו הם שינו את העגלות.
‫הם התעללו בסוסים. מסכנים, זה הרגיז אותי.
‫יש עגלות רתומות לסוסים בכל העולם.
‫ראיתי עגלות גם בשווייץ, ‫אבל אתם חייבים לראות את הסוסים.
‫נדמה לך שהעגלון עובד בשביל הסוס.
‫הסוס עשה ככה: ‫"האם טיפלנו בביטוח הבריאות שלך?"
‫"תאכל עכשיו, נמשיך להתקדם אחר כך."
‫בניו יורק, בסנטרל פארק, וכו'.
‫כאן אין דבר כזה.
‫ביקרתי באיים לאחרונה.
‫לפני שלוש, ארבע שנים.
‫אתה נוסע לאי ונושם אוויר צח, יפהפה.
‫תמיד יהיו בקבוצה אנשים עניים גנטית, ‫זאת אומרת מישהו אומלל.
‫הם יתחילו למלמל
‫ויתמרנו אותך, ‫אבל בעזרת הערות חיוביות בהתחלה.
‫כגון: "אני שמח שבאנו."
‫שימו לב להערה הזאת. ככה זה מתחיל.
‫"אני שמח שבאנו. האי הזה הוא גן עדן."
‫"חבל שלא באנו קודם."
‫"נוראן, אנחנו כאן עכשיו, בוא נהנה."
‫"לא, אנחנו לא באים אף פעם. ‫זו ממש החמצה לחיות באיסטנבול."
‫"נוראן, אנחנו כאן."
‫"לא, אחי, אנחנו מקרים אבודים."
‫"תסתכל, האי קרוב כל כך." ‫"אבל אנחנו אף פעם לא באים."
‫חבר, השעתיים-שלוש של הנאה…
‫הנדנודים כל הזמן…
‫"לא, זאת באמת החמצה…"
‫למשל, הליכה כיפית על החוף. ‫"אנחנו אף פעם לא הולכים, אחי. באמת."
‫"בנאדם, אנו הולכים עכשיו!"
‫"לא, אחי, אנו אף פעם לא הולכים."
‫לא משנה באיזו תדירות, אתה תמשיך לבוא לאי.
‫זה יסב לך שמחה.
‫"אנו חייבים לבוא, אחי. ‫חייבים לעשות את זה…"
‫כמו ברביקיו בראשון. תמיד זה ככה.
‫"אנחנו אף פעם לא עושים את זה. ‫באמת, אף פעם לא, בנאדם."
‫"אבל אנו עושים את זה כעת, סאדטין. ‫אנחנו אוכלים."
‫"לא, אחי, לא. באמת."
‫"תסתכל, כל כך טוב."
‫"לעזאזל."
‫"אנו לא עושים את זה אף פעם!"
‫תמיד דוחים את זה.
‫מתלוננים על העבר.
‫יש לי בית קיט בבודרום, אם מותר לי לומר.
‫בית צנוע. בואו לבקר אותי פעם.
‫אבל בבודרום. לי אין בית מאבן באלצ'טה.
‫אני לא עשיר כל כך.
‫ואני גם לא כזה טיפש.
‫הם תמיד מוכרים בתים מאבן בצ'ישמה.
‫הם משוויצים, ‫אומרים שהבית שלהם היה כנסייה בעבר.
‫"אה, רכשנו בית מאבן באלצ'טה ‫שבעבר היה כנסייה."
‫אז מה?
‫כאילו שיש להם אורחים מהוותיקן.
‫"אוי, קנינו בית, יש בתוכו חדר תפילה קטן."
‫"באמת."
‫"ואנחנו גרים בקהילה סגורה. ‫בעבר זו הייתה כנסייה."
‫"שכחנו לשלם את התשלום החודשי, ‫אז הם צלבו את בעלי."
‫זאת אומרת…
‫עזבו אותי בשקט!
‫יש לי בית קיט בבודרום.
‫אני בבריכה שלי. ‫אנחנו במים עם חבר, בעומק הזה.
‫יש לנו גביעי שמפניה בידינו. ‫זה לצד זה, שני גברים.
‫אתם יודעים מה הוא אומר?
‫"חבר," הוא אומר, "אם יזדמן לנו…"
‫זאת אומרת, נתחב את אלה בתחת אם יזדמן לנו?
‫מתי נוכל לחוות את הרגע?
‫עם כל השלילי והחיובי, אפילו מהקטן ביותר
‫ועד המשמעותי ביותר, תמיד יש שסתום בטיחות,
‫תמיד נותן ברקס.
‫מעין תחושה שדברים היו אמורים לקרות לפני ‫או שצריכים לקרות כל הזמן.
‫זו שטות מוחלטת.
‫רוצה לחוות את הרגע, בתחת שלי. ‫אנחנו חייבים להיפטר מהגישה הזאת.
‫וכשאתה מחטט בתוך זה, אתה תמיד מסתבך.
‫לבן שלי היה הדבר הזה בבית הספר… ‫איך זה נקרא?
‫מחזה.
‫לימדו אותם כמה דברים. הוא היה בכיתה א'.
‫הם למדו קצת אנגלית.
‫הם רצו שההורים יראו את זה.
‫אז הלכנו.
‫אבל אתם יודעים, אמו ואני הלכנו בנפרד.
‫ואז הבנתי שאנחנו הזוג הגרוש היחיד בעולם.
‫הראשונים שהתגרשו מאז האימפריה השומרית.
‫כי ההורים האחרים הצביעו ככה,
‫"הם גרושים."
‫"גרושים."
‫אז מה?
‫הם ריחמו על הילד… "ילד מסכן. גרושים."
‫ממה אתם מוטרדים? לילד יש שני אייפדים.
‫תרחמו על עצמכם.
‫לא נותרו ילדים לרחם עליהם מלבד הנסיך קמאל.
‫כל הבלונדיניות ‫עם שורשים חשופים של 2,5 ס"מ,
‫ההורים שלומדים יותר ‫מהילדים שלהם, כולם היו שם.
‫אתם יודעים, הנשים האלה שמתרגשות.
‫"היום ספרנו תפוחים."
‫גברת, את סיימת מזמן, ‫אז לכי תזדייני! זה התור של הילד.
‫בכל אופן, הלכנו למחזה.
‫אני נשבע, לא נגעתי אפילו ‫בטלפון שלי כדי לצלם את הילד שם.
‫כי המחזה היה כזה.
‫הם הסתדרו בשורה. הילדים העניים ‫למדו כמה שורות בעל פה, עם תמונות בידיהם.
‫לאחד הייתה תמונה של סושי. "אני סושי."
‫"שמי סושי ואני מטוקיו," למשל.
‫או יפן, משהו כזה.
‫"אני מאיטליה, שמי ספגטי," הם אמרו.
‫לכל אחד הוקצה שם של מאכל ותמונה.
‫זה כל מה שהם אמרו, "אני מ…" זה המחזה.
‫ראיתי משפחה שהביאה לשם חצובה. ‫חצובה ומצלמה.
‫האימא הייתה שם, האבא היה שם, ‫הם אפילו הביאו את הסבתא.
‫לסבתא היה כזה סלסול…
‫היא נראתה כמו סליל טסלה.
‫היא נראתה כאילו קיבלה ‫את כל הסלסולים של כל הנשים
‫במפלגה הרפובליקנית באיסטנבול.
‫ככה.
‫אם בטעות אתם מוציאים החוצה ‫את כרטיס האשראי שלכם,
‫השיער שלה היה מושך את הכרטיס המגנטי ככה.
‫בכל אופן, בני נכנס לבמה.
‫"אני מאמריקה…" הוא קיבל את ההמבורגר.
‫"אני מאמריקה, שמי המבורגר…" וכו'.
‫אחר כך הוא אמר "היי, אבא!"
‫סליל הטסלה פנתה אליי ואמרה:
‫"ג'ם, אדוני, הוא בדיוק כמוך."
‫בדיוק כמוני?
‫חביבי, שיחקתי ב-15 סרטים.
‫הייתי בסיבובי הופעות ‫באנטוליה, אירופה, ארה"ב…
‫הייתי 5,000 פעמים על הבמה.
‫"אני מאמריקה. שמי המבורגר."
‫זה אותו דבר?
‫אמרתי: "טסלה, את מבזבזת פחות,
‫אבל את מדברת יותר מדי."
‫האל עזר לי. הילד שלהם עלה לבמה ואמר:
‫"אני מאיטליה, שמי 'סגבטי'." ‫הוא הרס את הכול.
‫זה מוקלט.
‫אתם מאמינים?
‫רוצה לחוות את הרגע…
‫באחד הקטעים שלהם,
‫אחי סיפר בדיחה על דודי.
‫איזה חכמולוג בקהל אמר:
‫"ג'ם כבר סיפר ‫את הסיפור על דודך האלכוהוליסט."
‫ואחי אמר: "זה גם דודי."
‫לעזאזל…
‫מדוע אתה בכלל טורח ‫לנסות את זה אחרי גיל 50?
‫"זה גם דודי."
‫עזוב את הדוד שלך.
‫לדבר על עצמו יהיה מצחיק פי אלף.
‫אני אחוויר לעומתו, ‫אבל לא לכולם יש אישיות כזאת.
‫אני מדבר על טיפשותי, הוא לא מסוגל.
‫אבל אני יכול לספר עכשיו ‫את אחד הסיפורים שלו.
‫חברים… הילדים של אחי מבוגרים כיום.
‫לפני 15 שנים, הוא רצה לצלם ‫את המחזה של בתו הקטנה בבית הספר.
‫בסדר? אלי הטוב!
‫זאת אומרת…
‫הילדה ביצעה כל מיני הופעות שונות.
‫היא שרה שיר פופ, אחר כך המנון, ריקודי עם…
‫עשתה מזה, שיחקה שם…
‫המחזה נמשך שעה וחצי.
‫ואחי צילם את זה ככל הורה. את כל המחזה.
‫אחר כך הלכו הביתה, ‫צפו בווידאו. יש ילד אחר.
‫אחי צילם את הילד הלא נכון.
‫הילדה שלו אומרת: "אבא, זאת לא אני!"
‫והוא אמר: "היא הייתה טובה, ‫מה יכולתי לעשות?"
‫הוא כזה הוגן.
‫הוא ממש מטורף.
‫ממש מטורף.
‫לחוות את הרגע היה אפשרי כשהייתי ילד.
‫אני ילד משנות ה-70.
‫אבל אז הייתי… ‫אנשים נוטים לומר את זה בנוסטלגיה.
‫מאז האימפריה השומרית… ‫"הדור שלנו היה מטורף!"
‫"היינו מטורפים בתיכון."
‫אני בטוח.
‫כל דור והקטע שלו, אך ישנה גם רוח התקופה.
‫למשל, הייתי נודע כאדם סורר, פיקח ושנון,
‫אבל הייתי ילד רומנטי מאוד. ‫מעולם לא הייתי גס רוח אל הוריי.
‫מעולם לא הייתי חכמולוג.
‫נכון? "קצת לי, קצת לך, שתזדיין סבתא שלך…"
‫"סבתא שלי מרתיחה מולסות…"
‫לא היו אצלי דברים כאלה.
‫לא הייתה לי המיומנות הזו בילדותי.
‫אני הייתי רודף שמלות כזה.
‫וזה נמשך עד לפני שבוע.
‫אני מפסיק עם זה.
‫אני מפסיק.
‫כשהייתי בן 5 ‫הצעתי נישואין לשכנה בת ה-20 שלי.
‫למה לך להציע נישואין? הייתי רק בן חמש.
‫הייתי יושב על רגליה, משחק בציצי שלה. זהו.
‫למה לך לקחת את עצמך כל כך ברצינות?
‫זאת הרוח משנות ה-70. הייתי ממוסד.
‫אני צריך להתחתן, ‫או להתארס, בסגנון סרט טורקי.
‫הייתה לי חליפה שלבשתי בטקס המילה שלי.
‫הפכתי אותה לחליפת חתן.
‫מכיוון שזו הייתה חליפת קטיפה ‫בצבע כחול כהה עם חולצה מקומטת.
‫נעליים כמו אלה של אבי.
‫הורדתי את רצועת ה'משאללה',
‫וכובע הנסיך, הדבר הזה עם הנוצות. ‫אתה ארול אבגין, זהו.
‫קיבלתי טבעת מאימא שלי. צלצלתי בפעמון שלהם.
‫ואמרתי: "באתי להתארס." אבל הסיבה היא…
‫אני מנסה להיזכר בימים ההם.
‫אני מדבר עם נשים בגילי. ‫אין לי מושג אם עדיין עושים את זה.
‫הן מכנות את הבחורים הצעירים: ‫"הארוס שלי, בן הזוג שלי, המאהב שלי."
‫בנות, אל תעשו את זה.
‫לא שוכחים את זה.
‫תקשיבו, זה סיפור ‫מלפני 44 שנים. אתם מאמינים?
‫ובכן, לקחתי את זה ברצינות. ‫רק היה חסר לי איזה מעדן טורקי.
‫היו לי טבעת, פפיון…
‫והוריה אמרו לי, "ברוך הבא, ילד."
‫נכנסתי, התיישבתי על הספה, ‫הרגליים שלי עוד לא הגיעו לרצפה.
‫הגישו לי תה ועוגיות.
‫טבלתי את העוגיות בתה.
‫"אתה אוהב את הבת שלי?"
‫"אכן."
‫אלי הטוב!
‫לשנייה חשבתי: ‫"מקובל לעזוב את הבית לפני סוף הלימודים?"
‫פתאום נבהלתי שאני עומד להתחתן.
‫אז המצאתי תירוץ. לעולם לא אשכח.
‫הטלוויזיה הייתה דלוקה.
‫והתחילה הסדרה ‫המצוירת האהובה עליי, "סינבד".
‫אמרתי "'סינבד' מתחיל, ‫אני חייב ללכת," וברחתי.
‫זאת הייתה הפעם הראשונה שברחתי מנישואין.
‫תחשבו על זה, הילד שלי היה בן 44 היום.
‫איזה ביטחון!
‫להיות רודף שמלות זה קשה כשאתה ילד.
‫השכנים שלנו מלמטה היו זוג נשוי טרי.
‫הגבר עבד כל היום, ‫אז הכלה החדשה הייתה לבד בבית.
‫הדירה שלכם הייתה מוכרת בתור ‫"הדירה של הכלה החדשה" בשכונה.
‫והבחורה הייתה מביטה מהחלון. ‫אז גרנו בסמטיה.
‫היא הביטה מהחלון.
‫הייתי בן חמש, ותהיתי: ‫"האם היא צריכה משהו?"
‫היא משועממת כל היום בבית, בעלה איננו.
‫וחשבתי בזמנו שאני גבר קטן.
‫הייתי מצייר לי שפם בעט.
‫אני מספר את זה ‫כאילו זה דבר נורמלי, סלחו לי.
‫לודו, משחקי קופסה… ‫היו לי משחקים שקנו לי מגרמניה.
‫שמתי אותם תחת זרועי, ‫דפקתי בדלת שלה ואמרתי:
‫"אם משעמם לך, ‫אנחנו יכולים לשחק 'לודו' יחד."
‫"בשמחה", היא אמרה.
‫התחלתי ללכת אליה בכל יום. בכל יום.
‫חשבתי, "הבעל הזה שלך, הוא לא ראוי לך."
‫"אני כן ראוי לך."
‫היינו שמים את המשחקים על הרצפה.
‫אתם מכירים את משחקי הקופסה האלה. ‫מטילים את הקוביות, אתה ירוק, היא אדום.
‫יש לך קבוצה, אתה מתקדם, אתה יודע.
‫הסתכלנו זה לזה בעיניים… ‫היא בת 22-21. אני בן חמש. ככה.
‫"את שלי או שאת מתה."
‫היינו משחקים, מסתכלים בעיניים.
‫"שש, תורך." "ארבע."
‫וזה קרה ברגע של שתיקה מוחלטת.
‫"לא, תורך. תשחק."
‫"שתיים."
‫היא הפליצה, בנאדם!
‫רוב האנשים חושבים ‫שאני הפלצתי כי הייתי ילד, אבל לא.
‫היא הפליצה. לבי נשבר.
‫כזה סימן שהיא לא לקחה אותי ברצינות.
‫טוב, אולי אני ילד, אבל היית חייבת להפליץ?
‫לא ביקשתי שתתגרשי ותתחתני איתי.
‫אבל שיחקנו לודו. זה עניין רציני.
‫בדיוק יצא לי שש. עמדתי לנצח.
‫אתם יודעים…
‫"תורך," היא אמרה. אמרתי: "לא אחזור לעולם."
‫אולי בגלל אותה טראומה, אני עדיין רווק.
‫מוזר כל כך. אילו הייתה מתעטשת, ‫הייתי אומר לה, "לבריאות!"
‫אילו הייתה מפהקת ‫הייתי אומר לה, "נלך למיטה."
‫בנאדם, אחת משלוש פעילויות הגוף
‫הפכה את המצב לכזה סיפור.
‫להפליץ זה דבר כל כך מוזר.
‫אתם לא יודעים כי אתם לא מפליצים.
‫רק אנשים כמונו עושים את זה.
‫איזה דבר מוזר.
‫בנעוריי אנשים היו אומרים ‫"בגרמניה מותר להפליץ בפומבי."
‫כאילו זה ממצא חברתי מוזר חשוב כל כך.
‫"בגרמניה מותר להפליץ בפומבי."
‫אז…? "בגלל זה יש להם ‫תעשיית רכב מתקדמת כל כך."
‫ובכל אופן, בגרמניה לא מקובל להפליץ בפומבי.
‫בחברות רבות להפליץ נחשב לדבר מוזר.
‫האם אי פעם תהיתם למה?
‫מדוע זה מביש או מדוע זה מצחיק?
‫בכל פעם שקומיקאי ‫מדבר על להפליץ, אנשים מיד אומרים:
‫"מי שצוחק על בדיחות נאדים, ‫המוח שלו לא שווה אפילו נאד."
‫מה זה? ממצא מדעי?
‫זה כמו "ארבע משפחות מנהלות את העולם."
‫"לאן אתה הולך?" "לבית הקפה."
‫האם המציאות משתנה כשאומרים: ‫"מי שצוחק מבדיחות נאדים
‫המוח שלו לא שווה אפילו נאד"?
‫מדוע להפליץ מביך כל כך?
‫מדוע?
‫תרשו לי לתת הסבר מדעי. ‫בתקופות של ציד וליקוט מזון,
‫נשים וילדים נהגו להסתתר במערות ‫כי הם היו פגיעים, נכון?
‫והגברים היו יוצאים לצוד, בקבוצות.
‫חיה עומדת להילכד לראשונה. ‫סוף סוף יהיה להם בשר!
‫"רבותיי!"
‫הם לא רוצים שהפלצן יצטרף אליהם שוב.
‫אלה עובדות מדעיות.
‫גם אני יכול לקחת ‫את הקלרינט שלי, לדבר כמו הגאי ולומר,
‫"מה זה, לעזאזל?"
‫רק מפני שפלוץ הרס את מסע הציד הראשון ‫עכשיו הוא נחשב מביש.
‫קדימה, תחפש את זה. תצייר את הקשת…
‫פעם אחת, שנייה, שלישית… ‫ואז הם נידו את המפליצים.
‫עם הזמן, זה הגיע למצב הזה.
‫מדעי.
‫או שתאמינו בזה,
‫או שתצחקו על זה.
‫את, שבעה וחצי חודשים… עדיין ממשיכה, נכון?
‫משאלתו לא התגשמה.
‫אני מקווה שתלדי בקלות.
‫אני מקווה שיהיה טוב יותר מהפעם הראשונה.
‫זו עבודה מורכבת.
‫אבל אני בטוח שחלק מהאנשים ‫השכילו מהדברים שאמרתי.
‫זה כל מה שאני רוצה. השכלה.
‫פעם חזרתי הביתה מאתר צילום.
‫התחלתי לקבל דוא"ל מאפל.
‫למשל, "תודה, אנו שמחים על עזרתך."
‫הם כל הזמן גבו ממני 49,90 לירות.
‫ממש התעצבנתי. ‫"תודה, קנית לבאני כובע ב-149,90."
‫ז'קט של באני, משקפיים של באני…
‫הבן שלי, בבית… הייתה דמות במשחק שלו.
‫הוא הוריד יהלומים כל הזמן.
‫והארנק שלי נהיה קליל יותר ויותר.
‫כובע ב-49,90, משקפיים ב-149,90…
‫לא קניתי אפילו מעיל חורף לעצמי, ‫באני קיבל את הכול.
‫ברקע, באני זיין את כולנו.
‫התעצבנתי כל כך.
‫אמרתי, "הדור שלנו היה תמים יותר."
‫כשנתנו לנו לירה אחת,
‫היינו קונים שוקולד בחצי מזה ‫וגלידה בחצי השני.
‫"אני חייב לחסוך חצי." ‫"חסכתי והפכתי את זה ל-5 לירות."
‫היינו ממששים אותן, זה היה עניין פיזי.
‫היום זה וירטואלי, הוא מקיש עוד ועוד…
‫ילד זה כמו להוריד אפליקציה חינמית. ‫ליצור את הילד זה חינם.
‫אבל אחר כך יש "רכישות בתוך היישום." ‫את הרכישות האלה מבצעים מאוחר יותר.
‫אבל ההורדה חינמית.
‫תשאלו את השניים האלה.
‫בחיי, בתוך 20 דקות ‫הפסדתי 6,000 לירות. ממש כעסתי.
‫באמת… אני לא קוטף כסף מהעצים.
‫זה לא בדיוק "יש לי טונות כסף, ‫גורם לו לרדת כמו גשם." זה מגוחך.
‫ואני לא רוצה שהילד שלי יהיה חסר רגישות.
‫החלטתי להעניש אותו כשאגיע הביתה, ‫אבל עד אז באני המשיך לדפוק אותי.
‫אז…
‫הגעתי הביתה.
‫הנאשם נמצא מולי, הוא ממשיך להקיש.
‫נכנסתי בזעם, לקחתי ממנו את האייפד.
‫אמרתי: "תתחיל להתאפס, אני לא אקון!"
‫הוא חייב לדעת את זה.
‫בעצם אקון פשט את הרגל, ובכל זאת…
‫שמתם לב שהוא נועל כפכפים לאחרונה?
‫אומר שזה הסגנון שלו. ‫"כי הייתי ברפובליקה הדומיניקנית."
‫אל תשקר, אין לך כסף.
‫אבל אקון בסדר. זה נכון, הוא בן אלמוות.
‫נשבע לכם, לא קורה לו שום דבר רע.
‫הוא יודע לשכנע ואני אדם פיקח לכאורה.
‫אין לי ראש קרימינלי. מוח טהור.
‫הוא משכנע אדם כמוני… ‫הוא מצוין בזה, הוא אפילו נידב אותי.
‫אני גייסתי תרומות לעלי קוצ'ה ‫בשידור חי בטלוויזיה.
‫ולי אין אפילו סיר להשתין לתוכו.
‫אנחנו אמרנו: "אל תדאג, עלי."
‫הוא אחד המניפולטורים הגדולים.
‫אבל נגמר לו הכסף.
‫יש שלוש משאלות לבנאדם. האם התגרשתם פעם?
‫יופי.
‫שלוש משאלות. אני מאמין ‫שאקון הגשים את שלושתן.
‫זה נכון. זה מה שאני מכנה גירושין.
‫אלוהים! שום דבר לא יכול להרוס אותו.
‫בינתיים, בעזרת האל, ‫שכולנו נזכה לחיים ארוכים,
‫אבל אם אמות עכשיו, יקראו לי ויחקרו אותי,
‫על תמונות הראקה באינסטגרם, ואני אודה בכול.
‫אתה צחקת על זה… "אבל אתה יודע את זה, אלי."
‫אני אגיד: "עשיתי את זה כי אתה אמרת לי."
‫כי הוא ברא אותנו, הרי אני לא תוצר לוואי.
‫אבל אקון היה מסוגל ‫לשכנע אפילו אותו, אין לי ספק.
‫"אלי, תן לנו להתחלק לשתי קבוצות…"
‫"חוטאים ומתנדבים. מה דעתך?"
‫תקשיב.
‫אני אחליף את שמי אם הוא ‫לא יגרום לכם לשלוח תעמולת בחירות.
‫"הקליקו 'האל הגדול והכול יכול' ‫ותוסיפו רווח
‫לזכר מי שאיבדתם."
‫אני אומר לכם, בכנות, אי אפשר לגעת בו.
‫הוא אפילו יגרום לכם לצפות ‫בסרטוני הסיכום בסופי שבוע.
‫"נשמות שנפלו מהמדרגות ‫לגן עדן עוזבים את האי."
‫הוא לא מסוגל? הוא מסוגל.
‫אבל עכשיו אין לו כסף. לנושרט יש.
‫נושרט… האם יש נושר-אט ביפן?
‫זה קורה במקומות מתורבתים, ‫במדינות ערביות ובארה"ב.
‫לא באירופה. אין מצב.
‫אני לא מסוגל לדמיין חנות ‫שבה דוחפים אצבעות לפרה
‫נפתחת בשטוקהולם.
‫האל ישמור.
‫אני תוהה מה קרה בין הילד לפרה.
‫אנחנו בעידן עסקי השעשועים. ‫כולם ירדו מהפסים.
‫אין יותר מזללות קטנות, אחרי שרואים את…
‫ואז ישנו ההוא שקוצץ את עצמו…
‫לא נשאר אף אחד נורמלי.
‫אני לא מצליח למצוא מקום נורמלי ‫לאכול אפונה ופילאף בשכונה שלי.
‫קודם יביאו לך מטף אם תזמין כאלה.
‫הם כותבים את שמך על הפיתה.
‫בזרעי שומשום שחורים.
‫הם כותבים "עקרונות ה-CMYLMZ" ‫ואתה מחזיק אותה ככה.
‫מה זה, לעזאזל?
‫אתה רוצה מולים,
‫"תעמוד בצד השני של הרחוב, ‫השף שלנו יזרוק אותם לתוך הפה שלך."
‫איפה הימים של 'לא משחקים באוכל'?
‫וישנו ההוא עם השפם: "מה נאכל היום?" שיט!
‫מה?
‫אתם יודעים, פילאף מעוכל.
‫ממש מגוחך.
‫לא היה ככה בעבר? ‫אני נשמע כמו איזה זקנצ'יק נוסטלגי.
‫בעבר הייתה אמרה: "לא תשחק במזון שלך."
‫לא במובן הדתי, ‫פשוט עניין פולקלורי, ובכל זאת.
‫לא הייתי דורך על פירור אפילו. ‫תרים את הלחם.
‫היינו מניחים את הלחם במקום גבוה יותר.
‫לסטור לפרה… ‫למה לדחוף אצבע לתחת של כבשה מתה?
‫וטובל את זה בזהב בסוף. ‫אני אומר לכם שהוא יסבול בעולם הבא.
‫יהיו לו חיים קשים.
‫הנשרט הזה. הוא יכול להתבטא שם היטב.
‫אתם יודעים, "קפוצ'ינו."
‫יש להם כזה בארה"ב ועוד לא ביקרתי.
‫כן, היה אחד במיאמי.
‫היה לי מופע במיאמי. ‫אני לא יכול להגיע לכל מקום, כמו נבשיר.
‫עמדתי לעלות לבמה במיאמי.
‫הסתכלתי על הקהל מאחורי הקלעים.
‫מי היה שם? מי? מה? אני אדם סקרן.
‫לא בקטע של "כולם התיישבו? אז אני נכנס."
‫אני לא כזה.
‫קבוצה של אנשים ‫התאספה סביב מישהו בשורה הראשונה.
‫הם צילמו תמונות סלפי והצטלמו יחד.
‫יש לי המון סיפורים על צילום תמונות,
‫אז תהיתי האם הם מכינים לי איזו מתיחה.
‫אנשים לפעמים עושים את הבדיחה הזאת:
‫"אדוני, אתה כועס, אבל אפשר להצטלם?"
‫במשך שנים… למה לי לכעוס?
‫בגלל מופעי הסטנדאפ הישנים ‫אני ממשיך לשמוע את זה היום.
‫"אתה כועס, אבל…"
‫פירושו בעצם ‫זה "אתה כועס ואותנו זה לא מעניין."
‫זאת המשמעות.
‫לא מכעיס אותי שמצלמים אותי,
‫אני כועס כשלא מצליחים לצלם.
‫זה בלתי נסבל, פשוט לא ייאמן. ‫אתם לא תאמינו אילו דברים אני רואה.
‫והם שואלים אותי… הם מצלמים תמונה ואז:
‫"אפשר לצרף את איסמעיל?"
‫אני לא יודע.
‫אני אמור לדעת את זה? ‫אתה מסתכל על איסמעיל מרחוק.
‫הוא כאילו אומר: "לא."
‫איסמעיל משחק אותה קשה להשגה.
‫אתה אומר: "בוא, איסמעיל."
‫"לא, אני לא בא." ‫ואתה מנסה לשכנע את איסמעיל.
‫זה קרה לי לא מזמן. תחת אל תחת. ‫היא דחפה אותי, הוא דחף אותה…
‫"בוא נצלם את חמשתנו." ‫"נדחס את בורצ'ו, את חסן…"
‫בסוף אני לא יצאתי בתמונה.
‫לא אמרתי כלום.
‫ולבנות יש פילטרים מוזרים. הן מצטלמות איתך.
‫ויש להן פילטרים משלהן, ‫בסוף הן נראות כמו בובות.
‫הן מצלמות ואני נהפך למוראט בוס.
‫זה לא אני!
‫אני לא מגזים.
‫כבר אמרתי את זה, אפילו צילמו אותי בסאונה. ‫אבל היו גרועים מזה.
‫אני הייתי במספר אירועים ‫בפסטיבל הסרטים באדנה.
‫אכלנו קבב במסעדה. הלכתי לשירותים.
‫השתנתי במשתנה בחדר השירותים של המסעדה.
‫אדם אחד נכנס. ‫"אין לך לאן לברוח עכשיו," הוא אמר לי.
‫למה לי לברוח?
‫והוא אמר: "קח את זה."
‫אמרתי: "אוקיי, קח את זה ואני אקח את זה."
‫מה אני אגיד לכם?
‫בכל אופן, כולם הצטלמו עם מישהו ‫שישב בשורה הראשונה.
‫תהיתי אם זו מתיחה. זו לא הייתה מתיחה. ‫אז תהיתי במי מדובר.
‫בכל אופן, הפעמון צלצל ‫והאנשים חזרו למושביהם.
‫ואז ראיתי אותו, פניו היו מוכרות.
‫ראמי קוץ'.
‫מהפמליה שלי.
‫ראמי קוץ' הוא אחד מאנשי העסקים ‫הכי חשובים במדינה שלנו.
‫אמרתי: "וואו, אדוני, מה אתה עושה כאן?"
‫"מה הביא אותך למיאמי, אדוני?"
‫והוא אמר בצחוק: ‫"צ'ם יקירי, באנו הנה לראות אותך."
‫אמרתי: "ראמי, די עם השטויות."
‫לא הצלחת למצוא כרטיס למאסלק, ‫"מ' ממיאמי, בסדר."
‫שאלתי: "ברצינות, אדוני, ‫מה אתה עושה במיאמי?"
‫הוא ישב בשורה הראשונה במופע שלי.
‫הוא אמר: "צ'ם, קנינו מרינה כאן."
‫הוא קנה מרינה.
‫אני יכול להבין מישהו שקונה יכטה.
‫בחור, למה לך לקנות מרינה?
‫איזה מין מסע קניות זה? ‫אתה נוסע למיאמי כזה,
‫"יש לי מרינה?" לעזאזל!
‫הוא שואל את חבריו: "יש לכם מרינה?" "לא".
‫"באמת?" "לי יש אחת, בשבילי."
‫אז הם קונים לו אחת.
‫הוא קנה מרינה.
‫אנו לא מצליחים לקלוט את הסכומים ‫שאנשי העסקים הגדולים מדברים עליהם.
‫כפי שאמרתי, אני יכול ‫רק להבין שמישהו קונה יכטה.
‫הרי וואו! הוא קנה מרינה, בנאדם. ‫זאת השפה שלהם.
‫"כמה עלתה ההשקעה הזאת?" ‫"בין שלושה לחמישה מיליארד דולר."
‫שלושה או חמישה?
‫איך אתה יכול לומר שלושה-חמישה מיליארד?
‫"40-30 מיליארד דולר." ‫בין 30 ל-40 יש עשרה מיליארד דולר.
‫לעזאזל.
‫אנחנו לא מצליחים לקלוט כמה כסף זה.
‫יש לנו משחק, לא יכולנו ‫לשחק אותו שם באותו יום.
‫המשחק הוא על כסף. מה היית עושה
‫אילו התעוררת יום אחד ‫והיו לך מאה מיליון דולרים?
‫לא יכולנו לשחק אותו ‫במופע ההוא כשראמי קוץ' היה שם.
‫מה הוא יכול היה לומר?
‫"אדוני, מה היית עושה ‫לו היו לך מאה מיליון דולרים?
‫הוא היה אומר: "הייתי פורץ בבכי."
‫תחשבו על זה. אתם ראמי קוץ'.
‫אתם מתעוררים יום אחד ‫ויש לכם רק מאה מיליון דולר.
‫הייתם משתגעים! "עלי!"
‫"תמצא לי את אקון."
‫"נכון, כל הכסף הלך לפנרבחצ'ה."
‫"צ'ם חייב לבוא לעזור לי."
‫ערב מיוחד לראמי קוץ'.
‫זה מבחן חברתי שמוכיח לנו ‫שאנחנו יודעים מהו ערכו של הכסף.
‫"מה היית עושה לו היו לך מאה מיליון דולרים ‫כשהתעוררת יום אחד בבוקר?"
‫שאלתי את השאלה על הבמה זה שנה או שנתיים.
‫כפי שאתם רואים, בגלל המגפה, ‫אנחנו במחצית מהקיבולת.
‫תארו לכם שהמקום היה מלא ‫ואני הייתי שואל את השאלה בכל יום.
‫עדיין לא שמעתי רעיון לתרופה, ‫איזה רעיון מבריק, כלום.
‫מאה מיליון דולרים.
‫כי האנשים לא יודעים מהו ערכו של הכסף.
‫למשל, כמה זה מאה מיליון דולרים?
‫כמה זה היום? 850 מיליון לירות, נכון?
‫או 860, משהו כזה. ‫בסוף התוכנית תגידו לי כמה זה.
‫מאה מיליון דולרים.
‫ובכן, כשלמישהו אחר יש כסף, ‫לכולנו יש רעיונות.
‫למשל,
‫"תסתכלו על הזבל ההוא. הוא עשיר ‫אבל לא יודע איך להוציא את הכסף."
‫הם נתנו תשובות ממש מטופשות. תקשיבו לזה.
‫"אתה מתעורר עם מאה מיליון דולר. ‫מה תעשה?" והוא אמר,
‫"בבוקר?"
‫לא, בצוהריים.
‫מישהו אמר לי שהוא היה סופר אותו.
‫על מה אתה מדבר?
‫אתמול איזו בחורה אמרה: ‫"הייתי משקיעה אותם."
‫להוציא כסף זו אומנות. זה סיפור אחר לגמרי.
‫מה היה הפרס בהגרלה ‫של השנה החדשה אשתקד? מאה מיליון לירות.
‫אני שואל אותם, "מה תקנו בזה?"
‫התשובה מוכנה, ‫"קודם כל, אחוזה ליד הבוספורוס."
‫טוב…
‫"טלוויזיה ענקית."
‫"מאזניים מדויקים." "בשביל מה?"
‫כדי לשקול את הביצים שלהם.
‫ככה אתם תוציאו אותם?
‫קודם כל הם רוצים אחוזה. הכסף נגמר, ‫כבר חסרים לך חמישה מיליונים.
‫היו מראיינים ברחוב כשהייתי קטן.
‫יש דוכן מכירה שמאמינים שמביא מזל.
‫הדוכן של נימט אבלה.
‫ערוץ TRT תמיד ערך ראיונות ‫ברחוב שם מאז שהייתי ילד.
‫"מה היית עושה אילו זכית בפרס הגדול?"
‫"הייתי תורם אותו לעניים." "ואתה?"
‫"אתחלק בו עם הנזקקים."
‫"ואתה?" "אני מסכים עם חברי, ‫גם אני הייתי מתחלק איתם.
‫"אתה?" "אני אתרום את הפרס לעניים."
‫ארבעה מלאכים צדיקים.
‫מי אתם, לעזאזל?
‫איזה לב רחב יש לכם.
‫אז מה אתם עושים בתור לכרטיס?
‫אתם יודעים מה זה? דבר עצוב מאוד.
‫מנסים להונות את האל.
‫"אלי היקר!"
‫הוא מתכוון: ‫"תן לי את זה, אני יכול לחלק אותו."
‫ממש מגוחך.
‫הכוח האדיר שברא את היקום כולו
‫לא מסוגל לחלק מאה מיליון לירות,
‫ובמקום זה מחליט: ‫"לאיברהים יש רעיון, בוא ניתן לו את הכסף."
‫שאלתי את השאלה במופע בגרמניה, ‫אבל ניסחתי אותה אחרת.
‫משהו כמו "מה היית עושה ‫לו היו לך מאה מיליון יורו, אחי?"
‫טיפה שונה.
‫הוא אמר: "הייתי מטייל, אחי."
‫"הייתי מטייל."
‫אהבתי את הרעיון, אבל אז אשתו תפסה אותו.
‫היא שאלה אותו: "לאן אתה נוסע?"
‫אהבתי את רעיון הנסיעה.
‫למען האמת, חברים, כולנו עובדים קשה.
‫כולנו חווים תקופות אומללות.
‫זה לא קורה רק במדינה שלנו. ‫תסתכלו על העולם.
‫עדיין לא פגע בנו מטאור.
‫מישהו פרסם את זה ‫ברשתות החברתיות, אז עניתי.
‫"מטאור מתקרב."
‫זו אינה הבעיה. ‫מה יקרה אם הוא ייכנס לנו לתחת…
‫עכשיו אנחנו בשלב הזה.
‫מטאור? אז מה? ‫הוא לא נכנס לי בתחת, אין בעיה.
‫אנחנו נמצאים בנקודה הזאת.
‫האם לטייל אינה פעילות בעלת משמעות רבה?
‫תמיד רציתי שאנשים יהירים יטיילו בעולם.
‫אני מקווה שתוכלו להגיע ‫לאיי גלפאגוס ולצפות בכוח הענק.
‫שיראו מה האל ברא.
‫יש אנשים שחושבים שהאל ברא רק אותם.
‫והם מתייחסים אלינו כאל תוצר לוואי.
‫אבל אם הם יראו את הכוח הענק, ‫איזה דבר יפה האל ברא,
‫הוא מוציא את לשונו החוצה, ‫זה יצור מתוחכם מכם בהרבה.
‫אבל אנשים מצפים לניסים במקומות הלא נכונים.
‫ברשתות החברתיות,
‫הם משתפים סרטון של אריה שאומר "אללה."
‫הוא אומר "אללה."
‫בחיי…
‫תתביישו, ברצינות.
‫האריה עצמו איננו נס בפני עצמו, נכון?
‫"זה לא אללה. לא, הוא לא אמר את זה."
‫בושה וחרפה.
‫ישנו האריה, הנמר וכל היצורים האחרים.
‫ישנו הטווס ואחרים מסוגו. החד-תאיים.
‫הלווייתן הכחול, האורקה וכל האחרים.
‫"אללה."
‫ממש מביש לחפש בזה נס.
‫בושה וחרפה.
‫זה בסדר. הכול בסדר.
‫תוכל להסביר את זה בעולם הבא,
‫ליד נוסרט.
‫"היי, נוסרט, אדוני."
‫"מדוע אתה כאן?"
‫"בגלל זה."
‫"קפוצ'ינו."
‫זה כיף כל כך לטייל.
‫אבל עוני גנטי זה סיפור אחר לגמרי.
‫ובכן, האם יש משהו שנקרא "עושר"?
‫כן, בוודאי. יש משהו שנקרא להיות עשיר.
‫אך ישנו גם הרווח שבמאמץ.
‫יש דברים שמעניקים לנו רגשות שונים.
‫הם כולם שונים.
‫לנוח אחרי עבודה קשה זה שונה מלשכב כל היום.
‫אתם רואים את זה לפעמים.
‫יצור לבוש היטב שללא ספק ‫הוציא המון כסף, משוטט.
‫אין כל היגיון. זאת אומרת, זה לא עובד.
‫מדוע? כי…
‫זה בא מהנשמה.
‫תנו להם 100,000 יורו.
‫"קחו אותם ותוציאו אותם ברומא."
‫זה יכול לקחת שתי דקות.
‫או שעה שלמה.
‫סלבטורה פראגמו, גוצ'י, פראדה וכו'.
‫אם אתם עניים גנטית,
‫הגוף שלכם ייקח אתכם אוטומטית ‫לבר מדצ'ידייקוי ברומא בתוך שעתיים.
‫לפתע תמצאו את עצמכם הולכים לקנות סוליות,
‫מטענים לטלפון… פתאום.
‫כך זה עובד.
‫תמצאו את עצמכם מדברים ‫עם המהגרים שמוכרים ערמונים.
‫"מה נשמע? מה קורה במוגדישו?"
‫ככה זה עובד.
‫לו היה לי כל כך הרבה כסף, מה הייתי עושה?
‫גם אני הייתי מטייל. הייתי יוצא לחופשה, ‫זה לא יוצא לי אף פעם.
‫אבל עדיין רואים אותי בחופשה. ‫מפרסמים תמונות שלי ביכטה שלי.
‫בשנה שעברה אפילו צנזרו את הפטמות שלי.
‫ראית? הם כיסו את הפטמות שלי בסרט שחור.
‫ואלה העיתונים השמרניים כביכול.
‫הכותרת: "לא מה שהיה בעבר."
‫כאילו נהגתי להניק את הקהל בעבר.
‫או שבסוף המופע נהגתי לעסות את הראשים ככה.
‫זה בזוי כל כך.
‫הייתי מטייל.
‫הייתי יוצא לחופשה. אני מתגעגע לזה מאוד.
‫שלא יעבדו עליכם ‫כשתראו אותי במכנסיים קצרים.
‫הם פרסמו את אותה תמונה ‫עשרים פעמים במשך חצי שנה,
‫נדמה כאילו אני תמיד בחופשה. זה לא נכון.
‫זה היה ב-1985, בחופשה האחרונה שהייתה לי.
‫"Cheri Cheri Lady" ו-"Self Control" ‫היו הלהיטים אז, נשבע לכם.
‫זה היה בשנת 1984, לא ב-1985.
‫1984, 1985, שתיהן. ‫זאת החופשה היחידה שאני זוכר,
‫דודי, ב-1985…
‫אז, הטכנולוגיה הכי מתקדמת כדי לתעד את הרגע
‫הייתה מצלמת וידאו.
‫החופשה שלנו… טיילנו לאורך החוף ההגאי.
‫הוא צילם את כל הטיול בווידאו. בחיי.
‫איזו מסירות. כמה זמן עבר מאז? 37-36 שנים.
‫הוא גם סבל מעודף משקל. ‫הוא שקל בערך 130 ק"ג אז.
‫הוא היה אדם מעניין, ‫הוא לא התאים לעבודה הזאת.
‫הוא היה מספר סיפורים ‫והיה חותך אותם לחתיכות.
‫כמו פאזל של אלף חלקים.
‫הוא היה מספר את כל הפרטים רנדומלית ‫והייתם צריכים להרכיב אותם.
‫אתם מכירים אנשים מהסוג הזה, ‫הוא היה מספר אותם ככה:
‫ישנו הדבר הזה בינימאלה, בקרבת ההיפודרום."
‫"הדבר הזה מעץ, מה זה? תגיד לי אתה."
‫ואתה כזה…
‫מה לעזאזל הדבר הזה ‫בינימאלה בקרבת היפודרום?
‫אינספור אפשרויות.
‫"בייניקוי ישנו הדבר הזה, מסעדה. ‫יש שם אדם, בעל עיניים כחולות,
‫בחור גדול. יש לו בן." מה זה, לעזאזל?
‫"אתה יודע מה הוא אמר לי?" לא!
‫"ומה אני אמרתי לו?" בחייך, דוד…
‫יש לך סיפור או לא?
‫הוא היה נותן את הפרטים האלה…
‫כן, היפודרום.
‫מישהו בייניקוי.
‫ויש גם מיניבוס. מה אני עושה עם זה?
‫הוא היה נותן לך את הסיפור "בבנייה".
‫אם אתה יכול לחבר את הנקודות, בסדר.
‫"תנחש מה קרה בסוף?"
‫והוא עוזב אותך להרהר בזה.
‫אבל הוא השאיר לנו את הזיכרון הזה.
‫שינוח על משכבו בשלום.
‫דרך אגב, פירוש שמו הוא "אור".
‫המצלמה ב-1984 או 1985 הייתה שוקלת 20 קילו.
‫המצלמה שקלה 20 קילו. היה גם ‫מכשיר הקלטה שהיית תולה על הצוואר.
‫עוד 15 קילו.
‫גם הסוללה שקלה 15 קילו.
‫אם רצית לצלם צילומי לילה, ‫היה גם פלאש בגודל הזה.
‫הוא נשא 40 קילו על עצמו.
‫הוא שקל 130 קילו.
‫אז הלכנו ל…
‫יש מקום באייווליק…
‫איך הוא נקרא? חגיגת השטן?
‫לא, זו טביעת הרגל של אטא דמירר.
‫כן, ב"אלוהים אדירים"… ‫הוא כאילו אמר "לך תזדיין!"
‫אוי ואבוי. אטא יקירי.
‫אני אוהב אותו. אני לא מספר בדיחות ‫על אנשים שאני לא אוהב.
‫"אלי!"
‫"מה לעזאזל קרה כאן?"
‫"מאיפה אני יודע?"
‫הייתי מפיק סרט כזה לו יכולתי, ‫אבל אני לא יכול.
‫"לעזאזל…"
‫"אלי!"
‫קלרינט…
‫אז חגיגת השטן, יורדים ומגיעים ‫לפמושאק, קושדאסה ולחופים אחרים.
‫כשפונים דרומה, ‫ישנו הבית של הבתולה מריה. אפסוס…
‫השרידים מסליוק ואפסוס. ‫דודי טיפס שם עד למעלה…
‫היינו שלוש משפחות.
‫המון ילדים. שניים-שלושה למשפחה.
‫הוא צילם אותנו באים והולכים.
‫הוא עלה למעלה באמפיתאטרון ‫כדי לקבל זווית רחבה.
‫הוא הזיע מאוד כשירד ‫וצילם אותנו ליד הקברים.
‫הוא צילם את כל הטיול, כל 45 הימים.
‫ככה.
‫אחר כך חזרנו לאיסטנבול. ‫אבא אמר: "עומר, בוא נצפה בווידאו."
‫אז התחלנו לצפות בו. ‫הטיול שלנו היה כמו סרט פורנו פולני.
‫כן, אכן השתתפנו בו, אבל…
‫הוא היה אדם שמן.
‫המיקרופון היה קרוב אליו. ‫הוא היה אומר "אוי-אוי…"
‫הטיול שלנו היה כולו אנחות ורעד, אוי, אוי…"
‫אבא אמר לו שיפסיק.
‫עושה רושם שנידפק כשנגיע לגונן.
‫הרי לכם זיכרון.
‫זאת הייתה החופשה האחרונה שלי, ב-1985.
‫אבל נהניתי ממנה כל כך.
‫הקיץ מתקרב אבל לא תהיה חופשה.
‫הסרטים שאתם לא אוהבים…
‫זאת אומרת, הסרטים שלא תאהבו בשנה הבאה,
‫נצלם אותם השנה.
‫או אלה שאתם לא תאהבו בעוד שנתיים,
‫אנחנו חושבים עליהם שנתיים לפני.
‫לי לא תהיה חופשה הקיץ.
‫לא תהיה לי. אין מה לעשות.
‫אני מצלם את "ארסן קונרי". אין לי מזל, אבל…
‫טוב, זהו, לא תהיה חופשה.
‫זה לא שלא הייתה לי חופשה בקיץ. ‫יש לי יכטה קטנה, באורך 20 מטרים.
‫יכולתי לקנות אותה רק בכסף שהרווחתי ביושר.
‫מדוע אתם צוחקים?
‫אני ממלא אולמות זה 25 שנים ‫ויש לי כסף רק ליכטה באורך 20 מטרים.
‫אני על הבמה בכל יום.
‫אני יכול לקנות יכטה באורך 20 מטרים, ‫רק אחת.
‫ואתה צוחק על זה, מנוול!
‫במקום לבכות, אתה צוחק על זה.
‫הבחירה היא שלך, בחור. האשטאג.
‫יש לי יכטה קטנה. החלטנו לצאת לחופשה.
‫אנשים מתלוננים על הסרטים שלי: ‫"הוא מפיק סרטים עם אותם האנשים."
‫זה אפילו הגיע לנקודה הזאת:
‫"הוא תמיד באור הזרקורים בסרטים שלו."
‫בחור, זה הסרט שלי.
‫יש אנשים שלא רוצים את עריף ב"גורה".
‫בסרטים שלי אני משחק רק עם חברים.
‫הם חושבים שאני משחק עם החברים מהשכונה.
‫בחור, החברים שלי שחקנים.
‫זאת הפמליה שלי.
‫לאנשים יש דעות מוזרות, ‫כאילו הם קצבים, אנשי מכירות, בעלי מרכולים,
‫ואז אני מתקשר אליהם ואומר להם: ‫"בואו, הקהל לא יבין."
‫בחור, זאת הפמליה שלי.
‫אלה החבר'ה שלי.
‫אלה החברים שלי. ראסל קרואו, ‫שאנר שאן, אלה החבר'ה שלי.
‫אני האדם היחיד בעולם
‫שהפיק סרטים ‫גם עם ראסל קרואו וגם עם שאנר שאן.
‫אפילו לראסל קרואו אין סרט עם שאנר שאן.
‫כן.
‫אני לא רק עושה סרטים עם החברים שלי, ‫אני גם יוצא איתם לחופשות.
‫פעם יצאנו לחופשה ביכטה, ‫אבל מכיוון שאנחנו עניים גנטית,
‫היכטה הייתה כמו לשכת גיוס. אח שלי אמר:
‫"חביבי, בקליפים יש בנות על היכטות."
‫אמרתי לו: "חביבי, אנחנו עניים גנטית. ‫אנחנו מעמד הפועלים, בנאדם."
‫"במשך חמישה ימים ‫נפליג בים ההגאי, לקוס, יוון,
‫זה כל מה שנעשה." בכל אופן, הפלגנו.
‫מבחינתי, חופשה זה חופשת קיץ, ‫זה מקודד ככה בתת המודע שלי.
‫אין לי תרבות של חופשות חורף.
‫אתה לובש זוג גאטקעס
‫ועושה מה שצריך לעשות בחורף.
‫זה נותן לך תחושה של חופשה.
‫נהיה ביכטה. נצלול בים, נצא לבלות.
‫וחוזר חלילה. אז נהיה רעבים, נצלול שוב.
‫נשתה ונצלול שוב, ואז נתפכח.
‫אני חלמתי על הדברים האלה.
‫זאפר הכין פלייליסט, הביא דיסקים.
‫פאזיל סיי, הנוקטורנואים של שופן ועוד.
‫חבר, הוא השמיע דיסק של נוקטורנואים. בחיי…
‫מה הפירוש של קיץ? ‫להאזין לטרקאן ולרקוד ככה, נכון?
‫או משהו כזה…
‫"אני אבי האומללות"
‫או שירים כמו "קופה".
‫אז הנוקטורנו של שופן התחיל להתנגן,
‫ולפתע היינו בסרט זוכה פרס.
‫התחלנו לבהות באופק.
‫אני חשבתי על לשבור ‫את הבקבוק ולשסף את גרונו של זאפר.
‫כדי להכניס קצת עניין.
‫או לחנוק את אחי בבקתה.
‫היה מצב נוקטורנלי, זאת הייתה התחושה.
‫שאלתי אותו: ‫"זאפר, בסדר, אחי, אתה יצרת אווירה
‫כאילו אנחנו בפסטיבל סרטים נחמד, ‫אבל יש לנו רק חמישה ימים."
‫אני חשבתי שעדיף להפליג לקוס ‫ולקנות שם דיסק של טרקאן.
‫כדי שהיכטה תתעורר קצת, ‫הרי קיץ פירושו מוזיקה של טרקאן.
‫קנינו את האלבום של השנה. איזה זה היה?
‫"לא יודע שובע מנשיקותייך" ‫או "מדי פעם…", איך זה הולך?
‫זה "כתוב את שמך בלבי"?
‫"כתוב את שמי בלבך ‫ואל תשכחי אותי." כן, תודה.
‫עשינו חיים. אכלנו ארוחת בוקר.
‫אנחנו אוהבים אותם דברים.
‫אכלנו ארוחת בוקר, אכלנו קוויאר.
‫המשכנו עם יין לבן…
‫ראקה אחר הצוהריים, צחוקים… ‫וטרקאן היה כל הזמן ברקע.
‫"גם אם זה רק מדי פעם את חייבת להתקשר אליי"
‫אין התאמה ממש ‫בין המילים והריקודים של טרקאן.
‫שמתם לב?
‫למשל, הוא אומר, "אני אבי האומללות…"
‫איזה מין אומללות זאת?
‫נפלו לכם הפאייטים?
‫"שלחי
‫אני אבי האומללות"
‫הייתם מספרים את הבעיות שלכם ‫לטרקאן בדרך הזאת?
‫"טרקאן." "מה נשמע?"
‫"הילדים גוועים ברעב."
‫"שלחי אותם"
‫הוא דווקא אדם רגיש. אני צוחק.
‫אז…
‫כל השירים האלה של טרקאן, ‫15, או 12, או 14 שירים,
‫המשיכו להתנגן עוד ועוד. ‫הראקה של אחר הצוהריים הסתיים.
‫גם בערב שתינו ראקה, ואז עברנו לוויסקי.
‫הדבר היחיד שלא שתינו היה הפיפי שלנו.
‫רקדנו ככה עם מגבות.
‫היינו רחוקים מהחוף.
‫"שלחי, שלחי את גורלי…"
‫רקדנו בטירוף.
‫הטלנו עוגן באיזה מפרץ.
‫המשכנו לרקוד גם בשקיעה.
‫יכטה עם דגל סקנדינבי, אולי פיני, לא יודע,
‫התקרבה אלינו.
‫הם הטילו עוגן. אחד מהם עסק בחבלים,
‫ואנחנו רקדנו. האיש אמר "שלום."
‫אחי אמר "הם הומואים."
‫בנאדם…
‫לא אומרים דבר כזה!
‫בתשע השעות האחרונות נראינו ככה…
‫חמישה גברים על יכטה.
‫רוקדים, מכבסים בגדים,
‫מזיזים ראשים, וכל התנועות שעשינו.
‫שני סקנדינבים אמרו "שלום."
‫אחי אמר "תיזהרו."
‫למה אנחנו כאלה?
‫הומופוביה.
‫אתם יודעים מה פירוש המילה? ‫זה הפירוש של הומופוביה:
‫"אלי, אני מקווה שלא אתחיל ‫לחבב את הגברים האלה."
‫זה הפירוש של הומופוביה.
‫שאלתי אותו: "למה אתה חושב ‫בדרך הזאת? זה מגוחך."
‫שני גברים אמרו שלום, מה הרעיונות האלה?
‫הוא אמר: "חביבי, עזוב את זה."
‫"אני יודע מה זה."
‫שאלתי אותו: "מאין הרעיון הזה?"
‫הוא אמר: ‫"מה יכולים לעשות שני גברים לבד ביכטה?"
‫חביבי, אנחנו חמישה גברים.
‫לפי קו המחשבה שלך, ‫אנחנו אמורים להיות הפדרציה של הדבר הזה.
‫אנחנו שולטים בזה כאן במפרץ.
‫תלבש מכנסי ספורט, זה לא מספיק צמוד."
‫"לא רואים את הביצים שלך."
‫הומופוביה…
‫באמת…
‫יש כל כך הרבה עניינים רגישים אחרים,
‫אבל מכיוון שאני מספר את הסיפור הזה, ‫בראש של כמה אנשים,
‫רק מפני שאני מספר סיפור על הומופוביה,
‫מישהו אומר, "אתה מספר סיפור הומופובי."
‫הומופוביה זה משהו לא טוב, נכון?
‫למה לי להיות הומופוב?
‫אני לא הומופוב, ‫אבל אני מרגיש שאני צריך להוכיח את זה.
‫זה מגוחך, הוא רוצה שאני אקפוץ על רגליו.
‫אני לא מעוניין בגברים.
‫זה לא הופך אותי להומופוב. ‫אני לא אוהב גברים מינית.
‫אני לא צריך לומר: ‫"אני לא אוהב גברים שאוהבים גברים."
‫זה מבלבל. תרשו לי להראות את זה בנשיקה…
‫זו לא בעיה שנוגעת לי, ‫אבל יש כמה עניינים שהתערבבו.
‫פעם הלכתי למכון עיסויים באנטליה.
‫ניגשתי כדי להירשם, ‫לא כדי לרשום את שמי בלבך.
‫הלכתי לשם לקבוע טיפול.
‫עובד אחד מהצוות, גבר…
‫באמת קשה לי להסביר את זה.
‫השפה השתנתה מאוד.
‫אם לא תכיר את הז'רגון, אתה תיכשל.
‫לא יעזור לך להגיד "אדם של מדע" ‫במקום להגיד "איש מדע."
‫ככה הכול התחיל. ‫"בוא לא נקרא לזה 'איש מדע',
‫נעשה את זה ללא מגדר, "אדם של מדע".
‫"בסדר?" "בסדר." "עכשיו נדפקת…"
‫למשל, העדפה מינית, נכון?
‫תגידו "העדפה מינית" ואז הם יתקנו אתכם מיד:
‫"לא אומרים העדפה אלא נטייה! ‫לך תזדיין, בן זונה!"
‫תירגע, אחי, למה אתה כועס?
‫אולי לא כולם מכירים את הז'רגון.
‫למה אתה חושב שמשתמשים בו בצורה שלילית?
‫"אל תגיד העדפה מינית, תגיד נטייה."
‫"אחרת, אני אזיין אותך."
‫בסדר, אחי, אל תכעס.
‫כולם מניפים כרזות.
‫כל הקהילות שסבלו באים אל החפים מפשע. ‫גם האובייקטיבים.
‫אני רציתי לקבוע טיפול. האיש אמר לי:
‫"אני אעסה אותך."
‫אמרתי: "תודה, ‫אבל אני מעדיף שאישה תעשה את זה."
‫"מה זאת אומרת?" הוא אמר, "זה לא מקובל."
‫"אם אתה…" הוא האשים אותי בגסות רוח.
‫"אם אתה מתנהג ככה, אחרים עלולים ‫להיות גרועים יותר." הוא התרגז.
‫הוא הניף את הכרזה שלו . ‫"ל', ה', ט', ב', א', ק'…"
‫קפאתי במקום. אמרתי: "אפשר לקבל מכתב?"
‫זה היה עניין פשוט של קבלת שירות.
‫אני לא רוצה שגבר יעסה אותי. ‫אני חייב לרצות?
‫דווקא עשיתי את זה בעבר.
‫בסוף אתה נאלץ להקשיב ‫לסיפורים שלהם על השירות הצבאי.
‫"פעם היינו בהאטאי…"
‫לך תזדיין!
‫אני בקנצ'רן, מה זה בכלל הטאיי?
‫"המפקד הפעיל עלינו לחץ כבד…"
‫לך תזדיין.
‫או בחור אחר שהיה תוקפני מאוד, ככה: ‫"אני אעסה אותך."
‫אמרתי שאני לא רוצה.
‫"אני לא מאמין שאתה אומר דבר כזה."
‫"אסור שגבר יעסה גבר אחר?"
‫אמרתי: "מותר, אבל אתה ‫נלהב מדי לעשות את זה."
‫אני היחיד שטעה כאן? ‫האיש תקף ככה: "תנו לי לטפל בו!"
‫זאת אומרת שאם אתה כועס על זה, ‫מתייגים אותך כהומופוב.
‫זה לא בסדר. אתה לא הוגן.
‫אלטון ג'ון. ‫הייתי נותן לו לרכוב על הראש שלי.
‫והוא יאהב את זה,
‫אבל אילו היה מנגן בפסנתר ‫כל היום מול הבית שלי,
‫הכול היה משתנה. ‫תחשבו על זה, אתם יוצאים מהבית,
‫הוא מנגן "נר ברוח" כל הזמן.
‫"מתי ג'ם יחזור?" ‫הוא תמיד שם, גם כשיורד גשם.
‫פעם אחת… פעמיים… ואז אתה אומר: ‫"אלטון, לך תזדיין."
‫אז אם תופסים אותך כשאתה אומר את זה, ‫האם זה הופך אותך להומופוב?
‫זה עניין מגוחך לגמרי. ‫בכל אופן, בואו נסגור את הפרק הזה.
‫אני לא אוהב את הגוף הגברי.
‫אבל זה לא אומר שאני לא אוהב את הגוף שלי.
‫הגוף שלי בסדר, ‫רק שיש מעט מדי נוזלים, זה הכול.
‫העיר שאנחנו גרים בה לא משהו.
‫אתם יכולים לצאת לריצה ‫בשכונה שלכם, או להליכה,
‫כדי להגביר את קצב זרימת הדם שלכם. ‫הצד האנטולי טוב יותר, נכון?
‫באזור קדיקוי, נכון?
‫האנשים שגרים שם יודעים. ‫יש להם מסלול אופניים.
‫בצד הזה, יש מקומות שאפילו אין בהם מדרכות.
‫איך ייתכן שלפתע המדרכה ‫מסתיימת בעיר כזאת? במטרופוליס?
‫אתה הולך ואז… "לעזאזל."
‫נגמרת המדרכה.
‫אי אפשר ללכת ברגל משכונה אחת לאחרת.
‫האם זו מטרופוליס?
‫אני רציתי לצאת לריצה ‫בשכונה שלי עם האוזניות.
‫אני גרתי באותו מקום מעל 30 שנים, ‫מאז שלמדתי בתיכון.
‫מישהו משך לי בזרוע.
‫הייתי המום, האוזניות היו על האוזניים שלי.
‫חשבתי, "מה לעזאזל קורה כאן?"
‫הוא אמר: "אל תפחד, אני רק רוצה תמונה."
‫אל תפחד.
‫ואז קלטתי, ודאי אותו דבר קורה בכל הערים.
‫למשל, קיאנו ריבס רץ בסנטרל פארק.
‫אתה מפיל אותו,
‫ואומר "לך תזדיין."
‫ומטריקס נופל ואתה מצטלם איתו.
‫או שחקן מבוגר יותר, כמו אל פצ'ינו. ‫"חתיכת בן זונה…"
‫כשאתה מפיל אותם, הם לא זזים.
‫מטופש, נכון?
‫בעיה נוספת היא ללכת למכון הכושר.
‫אבל אתה צריך לנוע קצת.
‫למען הכנות, לא טוב להיות שמן, נכון?
‫היית רוצה להירשם שם, מכירים את התחושה?
‫אתה משלם את התשלום הראשון.
‫אתה יורד מעט במשקל על המקום.
‫אתה משלם ואתה אומר: "חבר, כבר הורדתי קצת."
‫בערך. אבל גם במכון הכושר קשה לי.
‫כשאני במלתחה… כשאני מתאמן…
‫וכולם אומרים, ‫"בואו למכון הכושר שלו, אתם תרגישו בבית."
‫הלכתי לאחד. איך קוראים לזה? הליכון.
‫עליתי עליו, כדי להתאמץ קצת.
‫אני לא אומר את זה כדי להשוויץ.
‫כמו כולם, 20 דקות.
‫במקום לבלות עם הילד או בעבודה, אתה נמצא שם
‫רק כדי להתאמן.
‫איזה תימהוני פתאום מופיע לידך. "שלום".
‫"מה קרה לפה שלך?"
‫"אני פשוט מתנהג כמו שמוק."
‫הוא שאל: "אתה בא לכאן?"
‫"אתה בא לכאן?"
‫האם זו שאלה שהייתם שואלים מישהו ‫שמתאמן לידכם בהליכון?
‫"אתה בא לכאן?"
‫כן, בן זונה, אני בא לכאן ככה, אני מנסה.
‫"אתה תרגיש בבית כאן," הוא אמר.
‫"תרשה לי להגיד לך את זה
‫לפני שהפה שלי יחזור למצבו הרגיל."
‫"גם ביאזיט אזטורק בא לכאן."
‫כאילו הייתי תלמיד בתיכון המקצועי אבצ'ילר,
‫התרגשתי מאוד.
‫"יש!"
‫"טוב,", אמרתי, "יפה מאוד."
‫"זה מועדון כושר נחמד מאוד," הוא אמר. ‫"במכונים האחרים,
‫הם מטרידים אותך."
‫אז במועדוני הכושר האחרים אני מניח ‫שדוחפים לך את המשקולת לתחת.
‫מועדון כושר הוא מקום חסר מנוחה מטבעו.
‫זאת אומרת, יש בו חלקים ‫שקורים בהם דברים אינטימיים.
‫מקומות שבהם אתה מתפשט.
‫ואני לאו דווקא טיפוס רגוע ושליו.
‫אל תיתנו למראה להטעות אתכם.
‫יש אנשים בחמאמים, לא משנה מאיזה מגדר.
‫במיוחד הזקנים.
‫לא אכפת להם מכלום…
‫"סיימתי להתאמן…"
‫הם מסתובבים עירומים אחרי המקלחת.
‫"איפה מייבש השיער?" ‫זאת הבעיה היחידה, בן זונה?
‫הבעיה היא מייבש השיער?
‫אתה שורך את השרוכים, כדי לחמוק,
‫רגל אחת על הספסל, ואז פתאום צץ אדם עירום
‫ופותח בשיחת חולין.
‫"היי, מה עשית עם הדירה ההיא בלבנט?"
‫מה הקטע? אתה מחפש מקום לתקוע את הראש שלך?
‫מנוול, אתה עירום!
‫אנחנו בגן עדן?
‫גירשו אותנו מגן עדן, באנו לארץ…
‫המהפכה התעשייתית התרחשה…
‫יש דבר שנקרא מכנס, ‫אתה יכול ללבוש משהו כותנתי.
‫תלבש משהו. עירום כזה… "מה נשמע?"
‫למי אני אמור לענות?
‫והוא מצפה שתתייחס לזה בטבעיות. ‫"הוא ממש גדל."
‫מכוני כושר הם מקומות בעייתיים, ‫אבל אין פסול בעיניי בלרצות להיות בכושר.
‫הקייטנה של הישבנים הגדולים…
‫נהוג לחשוב שלועגים לשמנים יותר מכול.
‫רוב האנשים חושבים ככה.
‫"אנשים לועגים לשמנים. מתבדחים על חשבונם."
‫לא, זה דבר די הפיך.
‫השמנים הם קהילה חשובה.
‫הם לא ירצו שתרד במשקל.
‫תנסה עם קבוצת החברים שלך. תגיד להם
‫שהפסקת לאכול לחם, ונראה מה יקרה.
‫"הפסקתי לאכול לחם." ‫"לא, אתה לא יכול! אין מצב!"
‫"לך תזדיין, אסור לך ‫להפסיק לאכול לחם, טיפש."
‫"מטומטם."
‫"אם תמעיט באכילת לחם, אני אזיין אותך."
‫תוריד קצת משקל, תירשם למכון כושר, ‫או שתנסה להפסיק לעשן.
‫"הפסקתי לעשן." "לא, לא הפסקת."
‫"הפסקתי." "לא, לא הפסקת, אתה לא מסוגל."
‫"סמוך עליי, אתה לא מסוגל להפסיק. ‫דע לך, אין מצב."
‫"באמת הפסקת? אתה לא מסוגל, חביבי."
‫"הפסקתי לאכול לחם." "לא, אני אזיין אותך."
‫הם קיימים.
‫נכון?
‫יש לא מעט כאלה.
‫הם מתאחדים כדי לגרום לאנשים ‫לא להיות בכושר כי הישבנים שלהם ענקיים.
‫אתה לא חייב להיות שמן כדי שילעגו לך.
‫יכולים ללעוג גם לספורטאית.
‫ואכן לועגים להן.
‫היא הולכת למכון הכושר ‫וכל בעלי הישבנים הגדולים יגידו לה:
‫"היא לא באה כדי להתאמן אלא כדי לחפש בעל."
‫הוא אומר, "זה נכון."
‫לא, מה שנכון הוא המשפט הזה.
‫אולי הבחורה באמת באה להתאמן. השתגעת?
‫"ישבנים גדולים", נשמע כמו שם של שכונה.
‫בדיוק כמו וופה.
‫נכון. בערך כמו "קרטאל ישבן גדול".
‫ישנה גם שכונת בשיביוק. ‫ראשים או ישבנים, הכול נשמע אותו דבר.
‫אין יציאה לשכונה הזאת?
‫צעקתם ,"נכון". מה מהם נכון?
‫הדבר שקראתם לו אמיתי הוא נכון.
‫אתם יכולים לומר את זה ככה, ‫אבל זה לא נכון. הם תמיד אומרים:
‫"הן הולכות לשם כדי למצוא בעל." ‫ומה התירוץ שלכם?
‫כי אתם מחפשים בעל בספריית ביאזית.
‫אתם תמיד בנאס"א, ‫בחיפוש אחר אסטרונאוט שיהיה ראוי לתחת שלכם.
‫"אין שם מדען שיעריך את התחת הזה?"
‫"לפחות תגידו לי מה ערך הפיי שלו."
‫כן. מה הבחורה עשתה כדי לקבל את זה?
‫אתם צריכים להיות קצת… בכושר.
‫הקיץ מתקרב. במקום לתכנן בינואר
‫ולהיות בכושר בקיץ, אנחנו דוחים את זה.
‫אנחנו בתחילת יוני, נכון?
‫תסתכל, זה עדיין כאן. לא, לא עשינו את זה.
‫כי אנשים מבינים שהקיץ נמצא כאן ‫רק שבוע לפני שהקיץ מגיע.
‫היא מביאה את הביקיני ותוהה: ‫"איך אני אכנס בתוך זה?"
‫"טוב, אני מקווה שיעלה עליי."
‫טוב, אבל בינואר היה ידוע שהקיץ יגיע.
‫אתה ידעת.
‫לא ייאמן. ממש.
‫אין בעיה כזו של תיירות חורף. ‫זה מקרה ממש מוזר.
‫אתם יודעים על תיירות חורף?
‫אנשים עשירים?
‫אני אוהב מאוד את התחביבים של העשירים. ‫יש דברים ממש מטופשים.
‫אוי, העשירים… כמו גולף.
‫שטח רחב.
‫"קדימה."
‫אתה טיפש?
‫תן את זה לאדם עני, ‫אני מוכן להתערב שהוא ישחיל בחבטה אחת.
‫תסתכל, ככה.
‫"שב, לעזאזל."
‫"שים את הכנפיים על הגריל."
‫אני הופך את העוף…
‫זה לא מטופש לדפוק את העוף בזה ‫19 פעמים? אתה לא נורמלי.
‫או תיירות החורף, סקי וכאלה.
‫אנחנו כמעט ב-2022.
‫לאיזה מרחק אתה יכול להגיע בסקי? ‫עד כמה אתה טיפש?
‫למה לך לעלות לגובה אלף מטרים ‫כדי לאכול נקניקייה?
‫בטמפרטורה של מינוס 20 מעלות…
‫"אבל אנחנו לא באים לכאן אף פעם, ‫אנחנו חייבים."
‫לך לעשות סקי, אני אשיג אותך בהמשך."
‫לך לאכול את הנקניק שלך.
‫מישהו יוצא לחופש בחורף?
‫אתה עושה סנובורד, אחי?
‫חביבי, ממש מגניב, זה נכון. ‫אתה גם טוס לחו"ל?
‫קורשוול, סיינט מוריץ…
‫איפה?
‫באנגליה.
‫כן.
‫הוא נתן לי רעיון לגבי מפת העולם.
‫"הי, תסתכל, זה קרוב יותר ל…"
‫"איזה חמור בן זונה…" חביבי!
‫אני יודע, אחי.
‫אני מעמיד פנים שלא כדי שאוכל לצחוק על זה.
‫תיירות חורף ממש מגניבה.
‫אתם לובשים את מעילי הסקי…
‫מה זה קיץ? הקיץ הופך את כולם לשווים.
‫אתה לובש בגד ים, לא משנה אם אתה מהאצולה.
‫תסתכלו על ראמי קוץ' בחוף בבלטלימני.
‫לו ביקשתי ממנו 5,000 דולרים, הוא היה אומר: ‫"אני לובש מכנסיים קצרים."
‫זה הופך את כולם לשווים.
‫הקיץ הופך את כולם לשווים.
‫כשאני רואה אנשים שוחים ‫בתחתונים בחוף בלטלימן,
‫אני גאה בהם. הים שייך לכולם. ‫ואתה יודע מה מצבו.
‫והאנשים חושבים,
‫"הם לובשים תחתונים." ‫אז מה יעשו? יורידו אותם?
‫התחתונים הם הבעיה היחידה כאן?
‫תיירות חורף, מעילים, ‫ז'קטים, משקפי מגן וכל הגדג'טים.
‫"לאן נסעת?" "היינו באוסטריה."
‫"מה קרה לפה שלך?"
‫"אתה יודע."
‫"איפה היית?" "בקורשוול."
‫"איפה היית?"
‫באמריקה, ביבשת השנייה ‫נמצאת אספן, זה נכון, אחי?
‫היית באספן?
‫תפסתי אותך.
‫והיא קרובה יותר לאלסקה.
‫הוא אמר לי שהיא קרובה יותר לאנגליה.
‫בהתחלה, אמרתי שיש לי ‫שתי הופעות בתיאטרון אפולו.
‫והוא אמר לי שאנגליה…
‫אלוהים! הקהל לא מלא בעילויים.
‫"לך תזדיין."
‫חביבי, לעשות סקי וכל זה…
‫זה מוזר כל כך, זה דבר מגניב.
‫תיירות החורף מציירת לך ‫תמונה סוציו-אקונומית.
‫יש בה תלבושות, ציוד ‫והיא בעייתית בגלל כל הדברים האלה.
‫ולאנשים האלה לא קורות תאונות איומות.
‫הם נוסעים לשם בכיף, ‫נפצעים, ואז חוזרים עוד יותר בכיף.
‫"מה קרה?"
‫"תסמונת שורש כף היד."
‫"הם הניחו שם סד."
‫אבל אם אדם עני נופל על הקרח, ‫הוא קורע את התחת.
‫אם אתה או אני ניפול, עלול לצוץ איזה וריד.
‫אם הוא ייפול, הוא יגיד, ‫"אוי! גיד האכילס שלי…"
‫"אנחנו היינו בקורשוול…"
‫שמעתם אי פעם שג'ם הקו שבר את התחת?
‫זה קורה רק לאנשים עניים כמונו. ‫"הצוואר שלו התעקם."
‫הם יחטפו רק תסמונת שורש כף היד.
‫הם מקבלים סדים. ‫קורים כל מיני דברים מפונפנים.
‫אבל לא משנה מה קורה, ‫תמיד מדובר במשהו מגניב.
‫אף פעם זה לא משהו שאפשר לרפא במרק יוגורט.
‫הם חוזרים הביתה מרוצים יותר ‫למרות שהם פצועים.
‫"אני מרגיש טוב יותר עכשיו". תמיד זה ככה.
‫"צץ וריד." לא, אף פעם לא.
‫"החזה שלי שורף". אלה כולן בעיות של עניים.
‫"הריאות שלי עולות באש, דוקטור."
‫שמעת על זה? כשאתה עשיר, ‫קוראים לזה "ריפלוקס פסיכוסומטי."
‫אז…
‫הוא מטפס לגובה של 6,000 מטרים.
‫"תסתכלו, אני הייתי שם, עכשיו אני כאן."
‫אז? אז מה?
‫"כדאי לי לנסוע לשם שוב?"
‫"סע." "בסדר, אני נוסע."
‫זה טירוף!
‫הם תמיד מתלוננים על זה.
‫"היכן הייתם?"
‫"היינו בסיינט מוריץ."
‫"איך היה?"
‫"היו כל כך הרבה טורקים."
‫"לעזאזל עם זה, היא מלאה בטורקים."
‫אני לא מכיר אף קהילה שמפריע לה ‫לפגוש את בני עמה.
‫שמעתם אי פעם על פינגווינים שנמאס להם ‫מפינגווינים אחרים?
‫"בחייכם, חברים!"
‫"לכו מכאן, לעזאזל." שמעתם פעם על זה?
‫האם יש בעיה כזו כמו להיתקל בטורקי בחופשה?
‫"היינו ברומא, נכון, נוראן?"
‫"היא הייתה מלאה בטורקים. כמעט השתגענו."
‫"המצב של הפה שלי משתפר."
‫אז…
‫חביבי…
‫לא שמעת על זה?
‫הם בעצמם נוסעים לשם. כמה טורקים צריך?
‫מדוע זה מפריע לך?
‫"היינו באוסטריה, בכל מקום… ‫בפריז, הכול מלא בטורקים."
‫ומה איתכם?
‫"אל תביאי אותנו בחשבון."
‫אנשים היו מאושרים בעבר, ‫כשאי אפשר היה לדעת שהם טורקים.
‫"לפעמים אני מספר להם ‫שאני טורקי והם מופתעים."
‫אולי הם לא רואים את התכונות האלו וחושבים: ‫"מי לעזאזל הטיפש הזה?"
‫למה לך להיות גאה בזה? ‫"הם תמיד שואלים אם אני צרפתי או…"
‫"אוי, אלוהים!"
‫"ובכן, הם לא. ‫הם אף פעם לא חושבים שאני טורקי."
‫"היינו ברומא, הייתה מלאה בטורקים."
‫לו הייתי במשטרת הגבולות, ‫לא הייתי נותן להם להיכנס למדינה.
‫אז הם חזרו מחופשת חורף. "מה קרה?"
‫"חזרנו…"
‫"לך תזדיין."
‫"מה קרה?" "יש יותר מדי טורקים כאן."
‫"קדימה."
‫זהו.
‫אנחנו צריכים לטייל ולראות את המדינה שלנו.
‫בקיץ או בחורף, בארבע עונות,
‫בשבעה סוגים של מזג אוויר, ‫אנחנו צריכים לטייל בכל הארץ שלנו.
‫אבל איננו עושים זאת.
‫ממש לא.
‫יש המון מה לראות במדינה שלנו, באמת.
‫בכנות. אני צוחק על אטא…
‫אטא הוא מבורסה, אטא דמירר.
‫תראו איך הוא מכיר היטב ‫את האזורים של טראקיה והים ההגאי.
‫הוא טייל המון באזור הים ההגאי, ‫הוא בילה שם זמן מה.
‫אני לא טיילתי ככה. אני לא יכול לטייל הרבה.
‫יש גבול לכמה אני יכול לראות את זה מהבית.
‫יש גבול למה שאפשר לעשות מהבית, ‫אבל אילו הייתי מטייל…
‫חברים שלי צילמו סרט ברמה של אורדו.
‫אני נולדתי וגדלתי באיסטנבול.
‫מהי הגבעה הגבוהה ביותר כאן? ‫גבעת צ'מז'ה, גובהה 280 מטר.
‫הגבעה הכי גבוה שאני מכיר היא דווברטן.
‫תרד מברברוס ותעלה משם.
‫הר בבקף תלול כל כך."
‫היו שם בתים, עיירות, ‫כפרים בגובה 1,600 מטר.
‫הרגשתי שאני ב"אווטאר". ‫זו הייתה הפעם הראשונה שלי ברמה.
‫הרכבל היה אנכי ככה. תסתכל, ככה.
‫והוא אומר… ‫אתה שואל לאן פנינו מועדות, והוא אומר:
‫"אתה רואה את העיירה למעלה? רואה את המסגד?"
‫זה בעיקרון גן עדן.
‫האל יוכל לראות אותך שם למעלה, נכון?
‫זה סופר-גבוה, בנאדם.
‫הוא אומר שיש עוד עיירה אחרי העיירה הזאת.
‫אנחנו נרתענו.
‫"זורם כאן נהר, קורה שם משהו…" אז…
‫זה מראה לך איך הגאוגרפיה ‫מעצבת את האופי של האנשים,
‫את הסיפורים שלהם, האגדות, הפולקלור, ‫הספרות. באמת.
‫מדוע יש כל כך הרבה מאבקים ‫בשירי הפולקלור של הים השחור?
‫נותן הוראות כל הזמן? כי האזור הוא כזה.
‫אפשר לעלות לרכבל באוויר. ‫אפשר לקחת סירה ולשוט במורד הנהר.
‫הנהרות זורמים, העיירה נמצאת מאחורי הגבעה.
‫לא שמתם לב? שירי הפולקלור ‫של מרכז אנטוליה למשל הם פשוטים.
‫"הלכתי אל המעיין…"
‫אתה הולך, הכול שטוח. המעיין נמצא כאן. ‫המסגד נמצא שם.
‫ההרים הגדולים נמצאים שם, ‫אבל אפשר לסמן אותם רק מרחוק.
‫הטופוגרפיה של אזור הים השחור דומה ל…
‫היא תמיד מתחילה במתן הוראות.
‫מכאן לשם.
‫במורד הנהר.
‫משם לכאן, ואז לשם.
‫כדי שאתה לא תלך לאיבוד…
‫כדי שלא תלך לאיבוד בשיר…
‫הנהרות זורמים, בא משם.
‫בז, מעוף הציפור, ירייה…
‫זה ממש "וואו!"
‫אתה באמת יכול לרקוד.
‫תסתכל, איך ייתכן שזה שיר?
‫"שהנהרות באורדו יזרמו כלפי מעלה."
‫אתה קולט את סדר הגודל של הפרויקט?
‫האם שמעת על דבר כזה באנטוליה או בים ההגאי?
‫אם זה יקרה, אז יקרה.
‫האזור מוזר… "בחיי, הנהרות הללו…".
‫כמו חוק שימור החומר. אם זה יפעיל לחץ מכאן,
‫ואז זה יזוז למעלה מעל זה, ‫זה יהיה מטורף לחלוטין.
‫במרכז אנטוליה, "הגעתי לחדר שלה, ‫התהלכתי לאורך האיוון שלה…"
‫התכוונתי לזה שהכול שטוח.
‫"הייתי קופץ בין הגגות…"
‫כמו דרום מזרח אנטוליה.
‫הכול פריצות. במרכז אנטוליה…
‫יש דבר כזה באנטוליה.
‫"צעדתי לאורך האיוון שלה נכנסתי לחדרה…"
‫מדוע אתה נכנס לחדר?
‫יש רק בעיה אתית אחת וזאת הבעיה שלהם…
‫"זה הסוף שלנו ‫אם אחרים ישמעו עלינו, יקירתי!
‫אז אל תעשו את הדברים האלה.
‫הבעיה היחידה היא שאחרים שמעו עליכם?
‫תסתכלו, תתייחסו לזה ‫כאל קוד גנטי, אני מתחנן.
‫יש שם כל כך הרבה דברים מוזרים.
‫אם בשירים רבים כל כך ‫אנשים פוחדים כל כך להיתפס,
‫פירושו שיש בעיה רצינית.
‫מדוע זאת הבעיה היחידה, חביבי? ‫אם משהו רע, אז הוא רע.
‫"אם אחרים ישמעו על זה…"
‫ומה אם לא? ‫"על הזין, אנחנו נעשה את זה." מה?
‫זה הגיוני?
‫אם אנשים לא ישמעו על זה, אז קדימה. כן?
‫זאת ועוד, זה מטורף שיש תקליט כזה.
‫איך ייתכן שהוא ישנו?
‫האם אדם יכול להיכנס לאולפן ולשיר…
‫"זה יהיה הסוף שלנו אם אנשים ישמעו עלינו?"
‫הם ישמעו, אתם מפיקים תקליט, לעזאזל!
‫אתם אפילו לא מודעים שמקליטים את זה?
‫"לך תדע מה יקרה אם אנשים ישמעו על זה…"
‫אתה תראה כשהתקליט ייצא לאור.
‫הפרעות קשב וריכוז…
‫יש משהו שנקרא "הפרעות קשב וריכוז", נכון?
‫הפרעות קשב וריכוז.
‫פירושו חוסר ריכוז.
‫באמת? אנגלי?
‫אז קיימת הפרעה בשם "הפרעת קשב וריכוז".
‫האם "הפרעה" פירושה "מחסור"? כן.
‫חוסר ריכוז, בואו נקרא לזה ככה.
‫חוסר ריכוז. ‫בשירים של הים השחור יש חוסר ריכוז.
‫האם אי פעם שמתם לב לזה?
‫אז בשיר יש "מחסור בריכוז".
‫אני אתן לכם דוגמאות מהקלסיקות. כמו…
‫"פתחי את הבד הלבן
‫תני לי לראות את פנייך ‫תני לי לראות את פנייך
‫תני לי לראות את…"
‫אז מה קרה?
‫תסתכלו, בתוך שנייה זה נעלם. ‫נפל לתוך חור שחור.
‫אני תוהה מה קורה אז.
‫זאת אומרת, תחשבו על השיר.
‫"החבלים של סלסלתי…"
‫נכון?
‫"החבלים של סלסלתי ‫חודרים לתוך כתפי
‫חודרים לתוך…
‫ה… חודרים לתוך…"
‫מחסור בריכוז.
‫"פורקאן." "רק שנייה."
‫מה יכול היה לקרות? זאת אומרת.
‫"תן לי לראות את…"
‫מה המלחין חשב לעצמו?
‫"תני לי לראות את פנייך
‫תני לי לראות את…
‫פנייך…"
‫"לא, זה יהיה אותו דבר."
‫"תני לי לראות את…"
‫"אני אחשוב על זה."
‫מוזר, נכון?
‫מי בכלל יחשוב ‫על דברים טריביאליים כאלה? רק אני.
‫שמיים, שמיים.
‫אנחנו אף פעם לא מטיילים.
‫יש לנו כל כך הרבה אוצרות. ‫קרג'ונאס, יונוס, האדמה…
‫אני לא רוצה להישמע כמו פרסומת של בנק, ‫אבל נכון אומרים,
‫"אנשי הארץ הזאת…"
‫בקולו של חאלוק בילגינר.
‫"הפלפל הכי טוב בטורקיה…"
‫והקול של חאלוק נשמע כמו…
‫לחאלוק בילגינר יש כזה קול.
‫יש בתוכו קו אוטובוס, קטן.
‫לנסיעות פנימיות.
‫חאלוק בילגינר.
‫כשאתה אומר יונוס ‫הצעירים מיד מחפשים תעודת זהות…
‫אל תדאג, אין שלט עצור.
‫אני מתכוון ליונוס אמרה.
‫לאף אחד אין מושג.
‫כדי להציג את הערכים שלנו ‫בקנה מידה גדול יותר,
‫לפעמים מתייחסים אליהם בלשון רבים.
‫"קרג'ולאנס."
‫מיהם? כאילו יש כמה קרג'ולאנס ‫בניידת של המשטרה.
‫"יונוס."
‫יונוס אמרה. קרג'ולאן.
‫היה לי את זה במופע קודם, דדאלוגלו.
‫אלה הערכים שלנו, בסדר, אבל…
‫מה נשאר בשבילנו? רק אנחנו?
‫לעם שלנו יש משהו כזה…
‫תראו, כלום.
‫גם אתם לא יכולתם לזכור את זה.
‫לעם שלנו יש משהו, באמת.
‫יש לנו, אבל…
‫זה לא רגיל, זה קצת אישי.
‫למשל, אין דבר כזה "נאסר א-דין הוג'ס", ‫אומרים "נאסר א-דין הוג'ה".
‫יונוש, לא, זה לא יונוש, ‫יש רק יונוס אחד. מסכן.
‫מה כבר עשינו בחיים?
‫אף אחד לא מדבר על זה כל כך.
‫למשל, נאסר א-דין הוג'ה הוא אבי המקצוע שלי.
‫נכון? הומור, סובלנות, ‫להסתכל על הדברים מזווית אחרת.
‫נאסר א-דין הוג'ה הוא אבי המקצוע שלי.
‫הוא נהג לומר "אתה צודק."
‫"אבל הוג'ה, זה…" "גם אתה צודק."
‫"איך זה ייתכן?" "גם אתה צודק, בן זונה."
‫בואו נלך.
‫עכשיו הוא שם בתור הביטוי
‫של הדילמה האנושית והמוזרות.
‫זאת אומרת, בתור נקודת מבט ‫ומהמאה ה-13, חביבי.
‫אבי האומנות הזאת.
‫בפעם הראשונה שעליתי לבמה כילד ‫גילמתי את נאסר א-דין הוג'ה במחזה בביה"ס.
‫התחלתי הכי למעלה, לפני 42 שנה.
‫התחלתי בתור נאסר א-דין הוג'ה ‫ואחר כך הידרדרתי כל הדרך לכאן.
‫אבל אני לא אומר שיש לי ‫אותם מאפיינים כמו שלו,
‫אבל בהשוואה לאנשים שאומרים כך, ‫אני לא יכול להגיד שלא.
‫האדם שמעולם לא הצחיק אף אחד בחייו אומר,
‫"אנחנו הצאצאים של נאסר א-דין הוג'ה."
‫מעולם לא הצחיק איש.
‫מעולם לא הביע הערכה לבדיחות של אחרים.
‫מעולם לא חשב על ביקורת ואמר: ‫"כן, אולי זה נכון."
‫מי אתה שתגיד משהו כמו:
‫"אנחנו הצאצאים של נאסר א-דין הוג'ה"?
‫אז? "פירושו שאנחנו לא צריכים לעשות הרבה."
‫איך אתה יכול לומר ‫שאנחנו צאצאים של נאסר א-דין הוג'ה?
‫מיהם האנשים ששואלים שאלות מטופשות ‫בסיפורים של נאסר א-דין הוג'ה?
‫"הוג'ה, אתה מנסר את הענף שעליו אתה נשען."
‫מה יקרה אם אנחנו אכן צאצאיו?
‫"הוג'ה, למה אתה מתסיס את האגם?"
‫הם כולם מאותה כפר.
‫לא ייתכן שאנחנו צאצאים שלהם? ‫איש לא תבע עליהם בעלות.
‫כולם פשוט רוצים ללבוש את הטורבן של הוג'ה.
‫לא מהר כל כך. זה קל כל כך?
‫זה קל להיות זכור במשך 800 שנים?
‫זה נאסר א-דין הוג'ה בשבילכם.
‫כמה זמן אני עושה את זה? 25 שנים.
‫איך אפשר להשוות בין 25 ל-800? ‫כולכם מחכים שאני אסיים.
‫"אילמז, האם זה יסתיים כבר, לעזאזל? נו!"
‫800 שנים יכולות להסתיים? 800.
‫אבל העובדה שהוא חי במאה ה-13 ‫גם משפיעה על זה.
‫לא קל עכשיו.
‫האנקדוטות של נאסר א-דין הוג'ה ‫מסופרות זה 800 שנים, בסדר,
‫אבל זו המאה ה-13.
‫אם אחד הסיפורים האלה היה קורה עכשיו,
‫המסכן היה מחוסל בתוך שבוע.
‫באמת. נכון? אז הוא הולך לבזאר,
‫הילדים נאספים סביב, ואומרים: ‫"הוג'ה, תשיג לנו משרוקיות?"
‫"היי, אדוני, תוכל לקנות לנו משרוקיות?"
‫הילד דובב, הוא ודאי מונגולי.
‫הוא אומר…
‫כל הילדים… כולכם מכירים את הסיפור.
‫הם נאספים סביבו: ‫"הוג'ה, תשיג לנו משרוקיות."
‫רק אחד מהם נותן לו כסף ואומר:
‫"אתה יכול לקנות לי משרוקית בכסף הזה?"
‫הוא הולך לבזאר ‫ומביא משרוקית רק לילד שנתן לו כסף,
‫והוא אמר: "הנה, קח, ‫מי שייתן כסף ישרוק במשרוקית."
‫מה זה?
‫לו הייתי מנהל ניסוי חברתי כזה,
‫שבוע לאחר מכן היו מקללים ‫את המשפחה שלי ברשתות החברתיות ובטוויטר…
‫"בן זונה, אתה גרמת לילדים לבכות."
‫"יכולת לקנות משרוקיות לכולם."
‫"אני מקווה שתפשוט את הרגל." ‫"טרקאן, אתנאה גאקן, לעזאזל איתכם!"
‫נכון?
‫זאת האמת.
‫הקשיים של התקופה שלנו. יש גם יתרונות.
‫אשתו של נאסר א-דין הוג'ה הייתה קצת מוזרה.
‫היה לי מזל בתחום הזה.
‫אשתו של הוג'ה הייתה מכוערת כל כך, ‫שאחרי שהתחתנו היא שאלה אותו:
‫"הוג'ה, למי אני צריכה ‫להראות את פניי ולמי לא?"
‫והוא אמר לה: "תראי אותן לכולם מלבדי."
‫מעולם לא הייתה לי בעיה כזאת. ‫תודה לאל, היה לי מזל.
‫אבל במאה הזאת יש עניינים אחרים.
‫אני לא שאפתן כל כך. ‫אני לא רוצה שידברו עליי בעוד 800 שנים.
‫אבל הצעירים צריכים ללמוד את זה.
‫נגיד, אתה מספר להם ‫אנקדוטה של נאסר א-דין הוג'ה
‫הם אומרים, "מה מצחיק כל כך?"
‫לא כל דבר חייב להיות מצחיק.
‫הרעיון, העיקר הוא הרעיון, נקודת המבט.
‫"הוא התסיס את האגם", ‫הוא אומר, "ומה אם זה יצליח?"
‫האם זה מוסר ההשכל של הסיפור?
‫"הוא אומר 'ומה אם זה יצליח?' אני לא מבין."
‫"אז זה הצליח?"
‫דור מוכוון תוצאה. ‫שיזדיין הדור הזה! איזה בזבוז.
‫"אז מה הוג'ה ניסה ללמד?" ‫הוא לא רצה ללמד כלום.
‫אנו מדברים על משהו שקרה בשנת 1278.
‫אתם לא זוכרים אפילו מה אכלתם לפני שבוע.
‫סיפור של אדם ‫שישב ליד האגם ב-1275 עם יוגורט ביד.
‫אולי זה לא קרה בדיוק ככה, מה זה משנה?
‫אולי הוא עישן סיגריה.
‫כשהחזיק את היוגורט שלו.
‫כשלחץ הדם שלו ירד, הוא אכל קצת יוגורט.
‫תושבי הכפר באו, הוא הסתיר ‫את הסיגריה ועזב עם היוגורט. אין לדעת.
‫האם זה אפשרי? כן.
‫תושבי הכפר שאלו: "מה אתה עושה?"
‫תחזור לכפר, לך."
‫"לך לכפר, חביבי."
‫"הוג'ה, מה אתה עושה?"
‫"גם לנו יהיו צאצאים?"
‫"אני לא עושה כלום."
‫"תחזור לכפר, אני ארכב הפוך על החמור שלי."
‫"הוג'ה, מה אתה עושה עם היוגורט?"
‫"אני לא עושה כלום. טוב…"
‫"נגיד שאני מתסיס את האגם."
‫"זאת אומרת, נגיד ש…"
‫"הוג'ה, אפשר להתסיס אגם?"
‫"מה אם אפשר?"
‫הוא אמר.
‫ואז הוא חשב: "הטיפש הזה ‫ירוץ לספר את זה לכולם עכשיו."
‫אולי זה מה שקרה, אנחנו לא יודעים.
‫מה שנאסר א-דין הוג'ה לימד אותנו זה לא…
‫זה מצחיק, ההוא היה מוזר, זה חצוף.
‫אולי זה ככה. אולי זה אחרת.
‫המסר שלו הוא: "אתם מוכנים לאפשרויות האלה?"
‫המופע הקטן הזה.
‫ודאי שמעתם שמועות רבות עליו. זהו, הסתיים.
‫זאת אומרת, "יהיה ככה, יהיה אחרת…"
‫"האם הישבנים שלנו יתפרצו?"
‫זו בכלל לא הייתה המטרה שלי.
‫אני רציתי לשתף במשהו,
‫רציתי לצחוק יחד איתכם ‫יותר ממה שאי פעם צחקנו.
‫על מה לדעתכם אנשים ידברו בעוד שבוע?
‫"הייתם בהופעה של ג'ם אילמז?"
‫"כן, היינו, היה קצת מוזר,
‫הוא הוקלט בעת המגפה."
‫"על מה הוא מדבר, למען האל?"
‫"זאת אומרת…"
‫"לא מה שהיה בעבר. ‫זאת אומרת, דברים שאנו יודעים,
‫אבל אין לו אותו טעם. ‫והוא גם התמלא בנוזלים."
‫"אז מה? על מה הוא מדבר?"
‫"אני לא יודע, כאילו…"
‫"הוא נהג להפליץ כשהיה ילד."
‫"בעצם, אני לא יודע."
‫"יש לו יכטה, הפטמות שלו אינן מה שהיו. זה."
‫"אבל מה קרה לפה שלך?"
‫"אני פשוט מתנהג כמו שמוק."