Професорко!
Що сталося?
Номер 22!
Їдьте зі мною!
ДІЛЯНКА 22 ПУСТЕЛЯ АТАКАМА, ЧИЛІ
Вдалося.
Прекрасно.
Зачекайте, доки опублікуєте…
коли розкажете світові…
Про це нікому не можна знати.
Що?
Розкажемо, коли буде готово.
Треба випробувати в інших середовищах.
У джунглях,
океанах, в Арктиці.
Так.
Я розумію.
Тут неймовірна краса.
А це хто?
- Привіт. - Як справи?
Нормально.
Розказуй.
Вона говорить про секс і про те, як їй кльово живеться.
Я ж казала.
Навіть найкращі з нас можуть заблукати тут, унизу.
А ти де? Голос дивний.
Просто… Я… Я давно не говорила англійською.
Усе добре. Але я, мабуть, мушу закінчувати.
Просто хотіла сказати: я люблю тебе.
Ну все. Так, люблю тебе.
Ні, ні!
Ти змогла.
Поздоровляю.
Це сестра дзвонила.
ШУҐАР
Що вибереш?
Бо я тебе зараз прикінчу.
Наші брати й сестри слугують нагадуванням…
…намагаючись підготуватися
до життя вічного, обіцяного нам після цього життя на землі.
Нехай Господь подарує нам силу, втіху й терпіння
для цих непростих часів.
І нехай усім нам Він подарує
наполегливість, щоб іти далі, допоки нам відміряно,
з непорушною вірою.
І так ми запамʼятаємо цих людей…
ПРАХ ІМʼЯ: НЕВІДОМИЙ
…у цьому прекрасному місці, в цю прекрасну мить,
і де ми більше ніколи вас не втратимо.
Стоячи перед цими 2 719 душами,
я чітко розумію, що у нас…
СВІТЛОЇ ПАМʼЯТІ НЕВІДОМИХ, ВТРАЧЕНИХ У 2025-МУ
…попереду далека дорога.
Депутатко Спіро, Джон Шуґар.
- Так. - Дуже приємно.
Мені теж приємно. Дякую за всі ваші зусилля.
Ну що ви, нема за що.
Помічники шерифа, судмедексперт, голова адміністрації.
Їх усіх заарештували.
От чорт.
А лейтенант Веґа?
Його ще шукають.
ФБР.
- Ані руш. - Тихо, тихо.
Іноді найгірші тікають.
Навряд чи він найгірший. Не вважаєте?
- Я не знаю. - Ні?
Пітер Бруно.
Продаж наркотиків і підробка свідоцтв про смерть – це одне.
Але отримання державних ґрантів на житло –
це вже зовсім інший рівень доступу.
Мусили бути інші. Оборудка рівня Продажу вогню?
Джонатан Сіґел був серед ваших перших спонсорів,
- коли ви балотувалися, так? - Саме так.
Ще в 1998-му.
Він вас називав…
наступною великою захисницею беззахисних.
Усе в цьому світі, в політиці, – один довгий компроміс.
Я шкодую, що все так.
- Але, щоб виграти в цій грі… - Бетті.
Ви не виграли. Ви знову програли.
То як твої справи?
Добре.
Ми майже не розмовляли після, ну, Веґи.
Цікаво, як ти справляєшся.
Нормально.
Я тут слухаю один подкаст.
«Щасливий здоровий велнес» чи якась така фігня.
Там чувак каже, що причина номер один, чому жінки живуть довше, –
бо чоловіки не розмовляють.
Небалакучість шкодить здоровʼю.
- Коротше… - Столлінгс не був самозахистом.
Справді?
Я сказав, що то був самозахист. Але ні.
З Веґою так само.
Після того я… Том, я був хворий.
Не міг зрозуміти…
Що зі мною не так?
Я не міг… не міг пригадати той момент.
То була наче сліпа лють.
І в мене…
Це не вʼяжеться з думкою про себе.
На два мерзотники у світі менше.
Мене влаштовує.
Але у Веґи була дочка, яка його любила. У Столлінгса – мама.
Іноді ми можемо бути лише
на крихту кращі за супротивника.
Мабуть.
Синонім слова «пташиний», вісім букв.
Пернатий.
РАДІОЛОГІЯ
Ти ба, годиться.
Містере Флайберґ.
А мені можна зайти?
Аякже.
КОРАСОН
- Хвилинку. - Добре.
- Привіт. - Привіт.
- Ти в порядку? - Так.
Ні, не в порядку.
Твою справу закрито.
Ти непосидючий і не знаєш, куди себе приткнути.
Є трохи.
Може, в кіно?
Десь у цьому місті точно показують щось чорно-біле.
The United крутить «З минулого».
А це який?
З Робертом Мітчемом. Він там сплутався з Джейн Ґрір.
Не схоже на Роберта Мітчема.
Буває.
- Я б хотіла з тобою. - Ти зайнята.
Так… ця презентація.
Викликали всіх, кого можна.
Забудь про мене, відпочивай.
Не перепрацьовуй.
- Пляж на завтра в силі? - Аякже.
Але я передумав.
У кіно мені не хотілося.
Ну все. Вставай.
У цьому суть буття людиною?
Давай, бро! Бийся!
Бий, бий!
«Їду розплутувати нову справу в Абу-Дабі».
«Гендрік збрехав про останню зустріч з батьком».
«Спостерігав за мурмурацією шпаків над Сассарі».
ПОВНИЙ САСПЕНС!
ЗАБРОНЬОВАНЕ МІСЦЕ ТОКІО – КІОТО
ДІМ
БОСТОН
Доктор Лівінґстон, правильно?
Це Стенлі Ондатьє.
Залишіть повідомлення.
Стенлі, це я. Передзвони.
Готовий?
Так.
Ти така гарна.
Дякую.
Тримаю.
Найбільший океан на планеті – через дорогу,
але чомусь я постійно забуваю, що він тут.
Як і всі ми.
Мені останнім часом непереливки.
Я наче втрачаю опору під ногами: хто я, звідки я, як усе почалося.
Раніше я все бачив і знав так чітко, а тепер я просто…
Не знаю. Щось мені важкувато останнім часом.
Та я бачу.
Співчуваю.
Повернемося в готель?
А неправильно хотіти залишатися з тобою тут, на пляжі?
Якщо чекати, коли біль мине й настане щастя,
пляж може зникнути.
- Тут така справа. - Ага?
Мілан.
Мілан?
Роботу скінчено,
тому я лечу в Мілан, там чекає звіт і нове призначення.
Ти їдеш звідси?
Так.
Коли?
Скоро.
Гаразд.
Тут було чудово.
Справді чудово.
Лети зі мною.
З тобою? В Мілан?
Побачимо, як там.
Я був… Гарне місто.
Побачимо, як нам буде.
Моя подруга Пенелопа тримає кафе в Чінкве-Віє.
Сидиш надворі в кріслі, цмулиш еспресо,
спостерігаєш, як люди ходять по Віа Санта-Марія, цілий день.
Просто зібратися й поїхати?
А чому ні?
Тобі потрібен відпочинок. Роботу закінчив. Ти… Усі друзі розʼїхалися.
- Ми непогано ладнаємо. - Усі мої друзі розʼїхалися?
Що тебе тут тримає? Злочинність?
Трафік?
Що тебе тут тримає?
З Міланом я не тисну. Просто подумай.
Подумаю.
Я прокололася. Він знає. Вибач.
Що робити?
Чудово.
Тоді до зустрічі ввечері. Дякую.
Міс Фішер. Машина вже чекає.
Дякую.
Добрий вечір, сер.
Прошу.
Дякую.
Добрий вечір. Зареєструєтеся?
Ні.
Сер. Вибачте, сер.
Пропустіть. Це Джон Шуґар.
Пробач.
З тобою хочуть поговорити.
ВІТАЄМО НА ГАЛА-ВЕЧОРІ ЗАПУСК ПРОЄКТУ «АКАЛІКА»
Джон.
Містер Шуґар.
Сенатор Павіч.
Дуже приємно.
Вітаю в себе вдома.
Ти куди?
Це Павіч. Я мушу з ним поговорити.
Не він тобі потрібен.
Розмова буде важка.
Але я за тебе рада.
Про що ти говориш?
Чекай. Хто це?
Хто це?
- Брате. - Джен.
- Братику. Брате. - Джен.
Боже мій.
Боже, як я скучила за тобою, братику.
Я знаю, знаю.
Прости мені.
Де ж ти була? Всі ці роки.
Мені було так боляче – знати, що ти мене шукаєш,
що ти страждаєш.
Я не припиняв пошуків… Я тебе скрізь шукав.
- Я знаю. - Я думав, ти мертва.
Як?
- Боже, як я за тобою скучала. - Де ти була?
Що сталося?
- Це Генрі? Він… - Ні. Ні.
Генрі мене б не скривдив.
Він сказав мені, що тебе не стало. Змусив повірити, що він…
Тому що…
Тому що я його попросила.
Я не могла з тобою бачитися. Попри весь біль.
У мене була робота. Я бачила, що ти не готовий.
Готовий до чого? Яка робота?
І я мав роботу. Ми всі мали. Я міг тобі допомогти.
З цим – не міг.
Ти ще не знав цієї планети. Ти щойно прибув.
І не бачив того, що бачила я: не лише красу, а й…
а й усі страхіття, жорстокість.
Їхню зневагу до святості природи.
І я просто не могла втягувати тебе в цю роботу.
Замало часу минуло.
Яку роботу? Про що ти говориш?
Спостерігати й доповідати – таке завдання.
Ти знаєш, що цього не досить.
Правда ж?
Я не могла стояти осторонь і спостерігати, як гине ця планета,
тому я створила технологію.
- Ті кола. - Так.
- То була ти. - Так.
Генрі мене підтримував.
А Рубі та інші були проти.
Тому ти…
Зробила те, що мусила.
Відіслала їх додому.
Ти нас викрила.
Повідомила людям, що ми тут. Ти принесла в жертву…
На нас полювали.
Деяких повбивали, наших друзів.
Джен, це помилка. Не в тих руках…
Гратися з непідвладним.
Ми готові починати.
Зараз прийдемо.
Я знаю, це складно.
Спробуєш бути неупередженим?
Подивишся, що я створила?
А потім скажеш, що ти про все це думаєш.
Шарлотта знайде тобі місце.
Вона в курсі?
Хто я? Хто ми?
Поговоримо після показу.
Мені страшно.
Сестро, ти змінилася.
Але ти теж змінився.
Увага, пора. Ходімо надвір.
Ти в порядку?
Починається. Ходімо надвір.
Усі ми живемо на цій особливій унікальній планеті.
Тендітна біосфера
через людські дії чи бездіяльність швидко нагрівається.
З цієї причини багато років тому я започаткувала проєкт «Акаліка».
Задля захисту багатства цієї неймовірної планети.
І для оборони від тих, хто так бездумно її знищує.
Сьогодні тримаю кулаки, щоб усе вдалося.
Земля нарешті готова дати відсіч.
Зараз на ваших очах…
Що ж, дивіться самі.
Усі готові?
Вперед.
І насамкінець, леді та джентльмени, хай буде…
світло.
- Джон. - Що?
Мені знову пора.
Пообіцяй, брате.
Пообіцяй знайти мене, коли будеш готовий.
Тому що… Послухай.
Вони думають, що це для них.
Для них.
І не здогадуються…
що це для нас.
«Познайомся з Джоном Шуґаром.
Порозмовляй.
Який він? Як у нього справи?
Запиши враження і надішли мені».
От і все. Інше було від мене.
Інше було справжнє.
Інше було від мене.
Вона права.
Ти надзвичайний.
Фінальна сцена «Третьої людини».
Справу розкрито. Усіх, кого треба, заарештували.
Герой переміг.
Йому залишилося тільки чекати на узбіччі дороги.
Коли кохана кинеться йому в обійми.
Так він думає.
Але герой — дурень.
Американець за кордоном у світі, якого не розуміє.
А кохана проходить повз нього…
навіть не глянувши.
Може, не так уже я й здивувався.
Може, в душі я весь час це підозрював.
Сестра.
Шарлотта. Це місто.
Може, я розумів, але хотів у щось інше вірити. Не знаю.
Я просто знав, що в мене зустріч, якої не можна пропускати.
Підборіддя.
- Що підборіддя? - Піднімаєш.
- Неправда. - Бро, ти…
Піднімаєш, 100 %.
Чі, не мели дурниць.
Ще раз. Шушайн.
Ну все! Як справи? Готовий? До бою готовий?
- Кілька кадрів для соцмереж? - Так.
Можемо пофотографувати? Заходьте.
Знімайте все тут. І там знімайте.
Гей.
Що?
Прямим курсом назад у рехаб.
Після бою ніяких казино, нічних клубів – нічого.
Він хотів мене затягти в стрип-клуб без алко.
- Що? - Я спитала, чи такий існує.
Довбаний Чі. Коротше, малюк повернувся.
Це сфера послуг. Частина завдання.
Але не тільки це. Глянь на них.
Так.
Якби не ти, вони б не були разом.
Приємна частина.
Вел. Дякую тобі.
Ну все. Потім поговоримо.
Так. Гей!
Йо, Шуґар. А ти куди?
Я хотів попрощатись, але ти був зайнятий.
- Ти пропустиш бій? - Ні. Авжеж ні.
Але потім навколо тебе буде юрба.
Не побачимося.
Ну добре.
Дякую.
Нема за що.
Я помʼяв тобі костюм.
У мене є інші.
Куди ж без них?
Денні.
Опускай підборіддя.
СТУДІЯ СІҐЕЛА
То були 70-ті, 80-ті, навіть 90-ті.
Їдеш у Веґас, показуєш свою стрічку.
І якщо тобі пощастило зняти щось пристойне,
кінотеатри танцюватимуть на битому склі, аби показати твою картину.
А нині кінобізнес переживає не найкращі часи.
Принаймні я можу вийти на обід, не відпрошуючись.
Хай так і буде. Це ж ваша студія.
Як твої справи?
А що?
Нічого. Недавно я розмовляв з Мелані, і…
І що? Вона… Вона вам розповіла?
Про мене… Про те, звідки я.
Шуґар, ти з Огайо. Усі це знають.
Не бійся.
Інформацію про моє особисте життя ти завжди тримав у таємниці.
Віддячити тим самим – це мій мінімум.
Майже.
- Ти в радісному передчутті? - Так. І трохи на нервах.
Я до вас сьогодні прийшов не лише через нього.
Слухаю.
У мене питання, яке не дає мені спокою.
І я не знав, у кого ще спитати.
То питай.
Що ви в мені бачите?
Після минулої зустрічі. Я… Як ви думаєте, я змінився?
У якому плані змінився?
Деякі мої друзі…
друзі з Огайо…
колись вони…
Вони застерігали мене від асиміляції.
Що довше тут залишаєшся, то більше змінюєшся.
І твої друзі були праві?
За час перебування тут я вже наробив дечого. Такого, що…
Раніше я навіть не підозрював, що на таке здатен.
Сумніви, гнів, амбіції, гріх.
Це скрізь, буквально на деревах росте.
Важко не піддатися. А може, навіть неможливо.
Але тут не тільки погане.
У нас є й хороше.
Наприклад, фільми.
Деякі фільми.
ГАМФРІ БОҐАРТ
І деякі люди.
І пляж, і «Лейкерз».
І собака, який скоро приїде в лімузині.
Але я тобі так скажу. І це буде комплімент.
Ти ніколи не станеш таким, як ми, каліфорнійці.
Я певен, що на людей з Огайо ти теж не схожий.
Що я в тобі бачу?
Я бачу в тобі Шуґара, того, що як цукор.
Дякую.
За що? Це ж твій пес.
Привіт.
Привіт, маленький.
Сестра казала знайти її, коли буду готовий.
Не розумію, що це означає.
Але поки що…
…облаштуюся тут.
До мене повернувся друг.
Познайомимося з новими людьми.
Я дивитимуся фільми.
Будемо ходити в собачий парк.
Такий план.
Може, знайду нову справу.
А може, й ні.
Побачимо, як піде.
Напевно я знаю одне…
це місто…
ці люди…
Добре бути вдома.
Переклад субтитрів: Олена Любенко