- Paní profesorko! - Co se děje?
Dvaadvacítka!
Pojďte za mnou!
STANOVIŠTĚ 22 POUŠŤ ATACAMA, CHILE
Ono to funguje.
Krása.
A až to zveřejníte a ukážete to světu…
Nikdo se o tom nesmí dozvědět.
Cože?
Zveřejníme to až ve vhodnou chvíli.
Musíme to otestovat v jiných podmínkách.
Džungle, oceány, Arktida.
Ano.
To chápu.
Je tu tak krásně.
Kdo je to?
- Ahoj. - Tak co?
Dobrý.
Povídej.
Zmiňovala sex a to, jak skvěle se tady má.
Já ti to říkala.
I ti nejlepší tu mohou sejít z cesty a ztratit se.
Kde jsi? Zníš podivně.
To moje angličtina. Vyšla jsem ze cviku.
Všechno je v pořádku. Ale asi bych už měla jít.
Jen ti chci říct, že tě mám ráda.
Dobře. I já tě mám rád.
Ne!
Dokázalas to!
Gratuluju.
Moje sestra.
Tak jak?
Můžu tě na místě zabít.
Naši bratři a sestry jsou nám připomínkou…
…snahu připravit se na věčný život nám přislíbený po životě zde, na zemi.
Nechť nám všem v těchto těžkých časech Bůh dodá
sílu, útěchu a trpělivost.
Nechť nám všem dovolí
s neochvějnou vírou vytrvat v našem snažení
po zbytek našich dní.
A tak si tyto osoby pamatujte…
JMÉNO: NEZNÁMÉ
…na tomto překrásném místě, v tento překrásný okamžik,
kde vás již nikdy neztratíme.
Když stojím před těmito 2 719 dušemi,
je jasné, že nás čeká…
NEZNÁMÍ ZTRACENI ROKU 2025
…ještě hodně práce.
- Paní poslankyně Spirová, John Sugar. - Těší mě.
I mě těší. Moc vám za vaše úsilí děkuji.
To je samozřejmost.
Zástupci šerifa, koroner, tajemník, ti všichni jsou už zatčení.
Kruci.
A co poručík Vega?
Stále ho hledají.
FBI.
- Ani hnout. - Dobře.
Někdy ti nejhorší uniknou.
Vega tím nejhorším nebyl, nemyslíte?
- Netuším. - Opravdu?
Peter Bruno.
Drogy, falšování úmrtních listů, jasně, ale přidělování dotací na bydlení?
To je teda úplně jiná liga.
Angažovali se i další. Něco tak rozsáhlého jako výprodej?
Jonathan Siegel vás podpořil
- hned v začátcích, že? - Ano.
Tehdy v roce 1998.
Říkával vám…
náš nový skvělý obránce bezbranných.
Na tomto světě politika sestává z nekonečné řady kompromisů.
Kéž by to občas bylo jinak.
- A když v té hře chcete vyhrát… - Betty,
nevyhrála jste. Zase jste prohrála.
Tak jak se máš?
Dobře.
Od Vegy toho teda moc nenamluvíš.
Si říkám, jak to neseš.
V pohodě.
Víš, poslouchám jeden podcast.
Šťastný, zdravý wellness, nějaká taková kravina.
Podle toho týpka ženský žijou delší dobu hlavně proto,
že chlapi nemluvěj.
Nedostatek komunikace škodí zdraví.
- Tak… - Stallings nebyla sebeobrana.
Fakt?
Jo. Řekl jsem ti, že byla, ale nebyla.
A Vega jakbysmet.
Potom… Tome, bylo mi zle.
Nemohl jsem přijít na to…
Co to se mnou je?
Nedokázal jsem si ten okamžik vybavit.
Byl to spalující hněv.
A nemůžu…
Neslučuje se to s tím, za koho se mám.
Hele,
po světě chodí o dva křiváky míň.
Za mě dobrý.
Vega měl ale dceru, která ho milovala. Stallings zase mámu.
Občas stačí, když jsme prostě jen o trošku lepší než další možnost.
Asi jo.
Jaký je zoologický název ptáků na čtyři?
Aves.
RADIOLOGIE
Kruci, to sedí.
Pan Flybjerg?
Hele, můžu s tebou?
Jo, jasně.
- Moment. - Ovšem.
- Ahoj. - Ahoj.
- Jsi v pořádku? - Jo.
Ne, nejsi.
Uzavřel jsi ten případ. Jsi neklidný a nevíš, co si počít.
Trošku.
Co si zajít na film?
Někde určitě dávají něco černobílého.
Hrajou Pryč od minulosti.
O čem to je?
Robert Mitchum se bezhlavě zamiluje do Jane Greer.
To se mu nepodobá.
Stává se to.
- Ráda bych šla s tebou. - Máš práci.
Jo, mám jít na prezentaci.
Povinná účast celého týmu.
- Na mě nehleď. Odpočiň si. - Nepřeháněj to.
- Platí zítra ta pláž? - Samozřejmě.
Popravdě jsem na film neměl náladu.
Dobře. Do toho.
Je tohle podstatou lidství?
Do toho, kámo!
Do toho!
„Jedu do Abú Dhabí za případem.“
INHERENTNÍ NEŘEST
„Hendrik lhal o tom, kdy naposledy viděl svého otce.“
„Pozoroval dechberoucí hemžení hejn špačků nad Sassari.“
REZERVACE MÍSTA TOKIO – KJÓTO
DOMOV
Dr. Livingstone, předpokládám? Tady Stanley Ondaatje.
- Zanechte vzkaz. - Stanley, to jsem já. Zavolej mi.
Můžeme?
Jo.
Vypadáš nádherně.
Děkuju.
Jasně. Mám to.
Největší oceán planety a na konci ulice. A vždycky zapomenu, že tu je.
To většina z nás.
Poslední dobou se cítím ztracený.
Jako bych o něco přicházel. O identitu, kořeny, smysl toho všeho.
Viděl a chápal jsem všechno tak jasně, ale teď jsem prostě…
Nevím. Fakt jsem poslední dobou nějaký ztracený.
Jo, to vidím.
Mrzí mě to.
Nevrátíme se do hotelu?
Je špatné si prostě jen přát zůstat tady na pláži s tebou?
Kdybychom na štěstí čekali, až se přestaneme trápit,
pláž tu už nebude.
Něco ti chci říct.
Milán.
Milán?
Mám hotovo, tak jedu do Milána na vyhodnocení a pro nový projekt.
Odjíždíš?
Ano.
Kdy?
Brzy.
Tak jo.
Tohle bylo fajn.
Bylo to fajn.
Tak pojeď se mnou.
- Jet s tebou? Do Milána? - Uvidíš, jaké to je.
- Já tam byl. Je to tam kouzelné. - Uvidíš, jaké to je s náma.
Kamarádka Penelope má kavárnu ve čtvrti Cinque Vie.
Vysedáváš si venku v křesílkách, usrkáváš espresso
a pozoruješ, jak se lidi celý den hemží po Via Santa Maria.
Prostě se sbalit a odjet?
Proč ne?
Potřebuješ si dát pauzu. Máš hotovo. Ty… Všichni tví přátelé jsou pryč.
- Dobře spolu vycházíme. - Mí přátelé jsou pryč?
Co tě tu drží? Zločin?
Ten ruch?
Co tě tu drží?
S tím Milánem o nic nejde, ano? Jen si to nech projít hlavou.
Nechám.
Něco mi uklouzlo. Ví to. Mrzí mě to.
Co mám dělat?
Dobře.
Tedy večer na shledanou. Dobře, děkuji.
- Paní Fischerová, auto již čeká. - Děkuji.
Dobrý večer.
Tady máte.
Děkuji.
Dobrý večer, zapíšete se?
Ne.
Pane. Promiňte, pane.
V pořádku. To je John Sugar.
Promiň.
Někdo tě chce vidět.
VÍTEJTE NA ACALICA GALA PŘEDSTAVENÍ
Johne.
Pane Sugare.
Senátore Pavichi.
Těší mě.
Vítejte u mě doma.
- Kam jdeš? - To je Pavich. Musím s ním mluvit.
O něho ti nejde.
Bude to šok.
Ale přeju ti to.
Jak to myslíš?
Počkej. Kdo je to?
Kdo je to?
- Bráško. - Djen.
Bože.
Bože, neskutečně jsi mi chyběl, bráško.
Já vím. Je mi to tak líto.
Kde jsi byla? Celé ty roky.
Nesmírně mě trápilo vědomí, že po mně pátráš, že se trápíš.
Nikdy jsem… po tobě nepřestal pátrat.
- Vím. - Já myslel, žes umřela.
Jak je to možné?
- Bože, neskutečně jsi mi chyběl. - Kde jsi byla?
Co se stalo?
- To Henry? On… - Ne.
Henry by mi neublížil.
On mi řekl, že jsi zmizela. Navedl mě na myšlenku, že…
Protože…
Požádala jsem ho o to.
Nemohla jsem se s tebou vídat. Ačkoli to bylo bolestivé.
Měla jsem něco na práci. Viděla jsem, že na to nejsi připravený.
Připravený? Jaká práce?
Já měl práci. Všichni ji měli. Mohl jsem ti pomoct.
To nešlo.
Ještě jsi to tady neměl možnost poznat. Teprve jsi přijel.
A neviděl jsi, co jsem viděla já. Nejen tu krásu, ale…
Ale i tu hrůzu, tu krutost.
Jejich bezohlednost vůči svátosti přírody.
A já tě prostě do té práce zatáhnout nemohla.
Bylo příliš brzy.
Jaká práce? O čem to mluvíš?
- Naší misí bylo pozorovat a informovat. - Sám víš, že to zdaleka nestačí, viď?
Nemohla jsem jen nečinně stát a přihlížet, jak tato planeta umírá.
Tak jsem vyvinula technologii.
- Ty kruhy. - Ano.
- Tos byla ty. - Ano.
A Henry mě podpořil.
A Ruby s ostatními byli proti.
A tak jsi…
Udělala nezbytné.
Poslala jsem je domů.
Prozradilas nás.
To tys řekla lidem, že tady jsme. Obětovalas…
Lovili nás.
Několik z nás i zabili, naše přátele.
Djen, to je špatně. Ve špatných rukou…
- Zahráváš si s něčím, co neovládáš. - Můžeme začít.
Hned tam budeme.
Vím, že je toho moc.
Podíváš se na to nezaujatě?
Podíváš se na můj výtvor?
A pak mi řekni svůj názor.
Charlotte ti najde místo.
Ona to ví?
Co jsem? Co jsme?
Víc si řekneme potom.
Mám strach.
Sestro, změnila ses.
Ale změnil ses i ty.
Dámy a pánové, je čas. Běžte prosím ven.
Jsi v pořádku?
Už to začne. Měli bychom jít ven.
My všichni žijeme na této speciální, jedinečné planetě.
Křehká biosféra,
která se lidskou činností nebo nečinností rychle otepluje.
Proto jsem zahájila před drahnými roky projekt Acalica.
Abychom ochránili neskutečné bohatství této planety.
A ubránili se těm, kteří jej bezohledně ničí.
Doufejme, že dnes všechno klapne.
Země konečně přejde do protiútoku.
Stanete se svědky…
Však to uvidíte sami.
Připravení?
Dále.
A nakonec, ač neméně důležité, dámy a pánové, budiž…
světlo.
- Johne. - Jo?
Opět musím jít.
Slib mi jediné.
Že mě vyhledáš, až budeš připraven.
Protože… Poslouchej.
Myslí si, že je to pro ně.
Pro ně.
Netuší…
že je to pro nás.
„Setkej se s Sugarem. Popovídejte si.
Jaký je? Co dělá?
Sepiš své dojmy a pošli mi je.“
Nic víc. Zbytek jsem byla já.
Zbytek byl skutečný.
Zbytek jsem byla já.
Má pravdu.
Jsi báječný.
Závěrečná scéna filmu Třetí muž.
Případ je uzavřen. Došlo k zatčení.
Hrdina vyhrál.
Na závěr čeká vedle cesty,
až mu jeho milá padne do náruče.
Aspoň to si myslí.
Ale hrdina je blázen.
Američan v cizím světě, kterému nerozumí.
A jeho milá odešla…
bez jediného ohlédnutí.
Asi mě to nešokovalo úplně.
Možná jsem to všechno ve skrytu duše tušil.
Moje sestra.
Charlotta. Toto místo.
Možná jsem to věděl a chtěl věřit něčemu jinému. Nevím.
Jen vím, že jistou schůzku propást nesmím.
Brada.
- Co? - Zvedáš ji.
- Nezvedám. - Ty…
- Na sto pro ji zvedáš. - Nekecej, kámo.
Znova. Rychlá série.
Oukej. Tak jak, kotě? Připravenej?
- Předzápasový fotky? - Jasně.
Můžeme točit? Jděte naokolo.
Všichni sem. Pojďte všichni sem.
Hej.
Jo?
Rovnou na odvykačku.
Hned po zápase. Žádný kasina, noční kluby, nic.
Ukecával mě na „striptýz nasucho“.
- Co? - Nevěřila jsem mu.
Zatracenej Ji. Každopádně prďolu šoupnem zpátky.
No, děláme prostě službu. To k zakázce patří.
Ale jen o to nejde. Koukej.
Jo.
Kdyby nebylo tebe, nejsou spolu.
Jo, to je fajn.
Val, díky.
Jasně. Tak zatím.
Jo. Hej.
Hej, Sugare, kam jdeš?
Chtěl jsem se rozloučit, ale máš napilno.
- Necháš si ujít zápas? - To ne.
Máš kolem sebe dost lidí. Pak se asi neuvidíme.
Aha.
Děkuju.
Rádo se stalo.
Zničil jsem ti sako.
Mám jiný.
To teda máš.
Danny?
Chraň si bradu.
SIEGELOVY ATELIÉRY
To byly sedmdesátky, osmdesátky, dokonce i devadesátky.
Jelo se do Vegas předvést film.
A když člověk měl kliku, že natočil něco dobrého,
kina by šla i přes mrtvoly, aby to mohla promítat.
Dneska je už filmový průmysl za zenitem.
Aspoň že si sem můžu kdykoli skočit na oběd.
Aby taky ne, když jste to tu postavil.
Jak se vám daří?
Cože?
Nic. Nedávno jsem mluvil s Melanie a ona…
A co? Ona vám to řekla?
O mně… O tom, odkud pocházím.
Sugare, jste z Ohia. To ví každý.
Nemějte strach.
Co se týče mých osobních záležitostí, vždy jste byl diskrétní.
Aspoň vám to mohu oplatit.
Skoro.
- Těšíte se? - Jo, jsem ale i trochu nervózní.
Ale jen kvůli němu tady dneska nejsem.
Aha.
Užírám se jednou věcí
a nevím, koho jiného se zeptat.
Tak prosím.
Jaký vám připadám?
Nepřipadá vám, že jsem se od našeho posledního setkání změnil?
Jak změnil?
Někteří mí přátelé…
přátelé z Ohia, oni…
byli…
Kdysi mě varovali před asimilací.
Čím déle tu jste, tím je větší šance, že se změníte.
Měli ti přátelé pravdu?
Od svého příchodu jsem udělal jisté věci. Věci…
Vůbec mě nenapadlo, že jich jsem schopen.
Podezřívavost, hněv, ctižádostivost, hřích.
Vyskytují se všude, kam se jen člověk podívá.
Těžko se tím nenechat ovlivnit. Možná to ani nejde.
Ale ne všechno tady je zlé.
Máme tady i pár dobrých věci.
- Jako filmy. - Třeba některé filmy.
A pár lidí.
A pláže a basketbal.
A psa, co si sem přijede v limuzíně.
Ale dodám jedno jediné, a myslím to jako kompliment,
nikdy nebudete jako my, Kaliforňané.
A vsadím se, že ani jako nikdo v Ohiu.
Jaký mi připadáte?
Vypadáte jako Sugar.
Děkuju.
Za co? Je to váš pes.
Ahoj.
Čau, kamaráde.
Mám sestru vyhledat, až budu připravený.
Vlastně nevím, co to znamená.
Ale teď
se tady zabydluju.
Zase mám svého kámoše.
A uděláme si pár nových známých.
Zkouknu pár filmů.
Zajdeme si do psího parku.
To je můj plán.
Možná budu mít nový případ.
A možná taky ne.
Uvidíme, jak se věci vyvrbí.
Vím jen,
že tohle místo,
tihle lidé…
Je fajn být doma.
Překlad titulků: Kateřina Jabůrková