- Професоре! - Какво има?
Номер 22!
Елате!
ОБЕКТ 22 ПУСТИНЯТА АТАКАМА, ЧИЛИ
Стана.
- Супер. - Само да публикувате…
- Щом разкажете на света… - Никой не трябва да знае за това.
- Какво? - Ще го обявим, когато е готово.
Трябва да го тестваме в други среди.
В джунгли, в океани, в Арктика.
Да, разбирам.
Красиво е тук.
Кои са тези?
- Здравей. - Как си?
- Добре. - Разкажи ми.
Тя говори за секс и колко страхотно си прекарва.
Казах ти, че и най-добрите от нас може да се изгубят тук.
Къде си? Звучиш странно.
Позабравила съм английския.
Всичко е наред, но трябва да затварям.
Исках да ти кажа, че те обичам.
Да, и аз те обичам.
Не!
Успяла си.
Поздравления.
Моята сестра.
Какво решаваш?
Защото ще те убия още сега.
Нашите братя и сестри ни напомнят…
да се подготвим за вечния живот, който ни е обещан след земния.
Молим Бог да ни даде смелост, утеха и търпение в тези трудни времена.
Молим го да ни вдъхне сили да продължим напред в оставащите ни дни
с непоклатима вяра.
Да поменем тези хора…
КРЕМИРАНИ ОСТАНКИ
…на това красиво място, в този прекрасен момент,
след който никога повече няма да ви загубим.
Застанала пред тези 2719 души,
осъзнавам, че все още имаме да извървим дълъг път.
Депутат Спиро, Джон Шугър. Приятно ми е.
И на мен. Благодаря за всичко, което направихте.
Разбира се. Шерифите, съдебният лекар, началникът на шерифската служба.
Всички са арестувани.
А лейтенант Вега?
Още го търсят.
ФБР!
- Не мърдайте! - Добре!
- Понякога най-лошите се измъкват. - Едва ли той е бил най-лошият.
- Не знам. - Нима?
Питър Бруно.
Дрога и подправени смъртни актове е едно.
Но за да си осигуряваш жилищни субсидии, са нужни сериозни връзки.
Трябва да е имало и други. Такава мащабна "разпродажба"…
Джонатан Сийгъл бе от поддръжниците ви,
- когато се кандидатирахте, нали? - Да, още през 1998 г.
Нарекъл ви е "новият велик закрилник на беззащитните".
В този свят, в политиката, всичко е един несекващ компромис.
Ще ми се да не беше така.
- И ако искаш да спечелиш играта… - Бети.
Не си спечелила, а отново загуби.
Как си?
Добре.
Почти не сме разговаряли от случилото се с Вега.
- Питам се как ти понася. - Нормално.
Слушах един подкаст.
"Щастие, здраве и уелнес", някаква глупост.
Водещият каза, че основната причина жените да живеят по-дълго е,
че мъжете не си говорят.
Липсата на разговори е вредна за здравето.
Не убих Столингс при самоотбрана.
Нима?
Казах ти, че е било така, но не беше.
И с Вега беше същото.
След това… Том, призля ми. Не можех да разбера какво ми става.
Дори не помнех момента. Бях обзет от сляпа ярост.
И не мога…
Да го вържа с представата си какъв съм.
Двама злодеи по-малко на този свят. Устройва ме.
Но Вега имаше дъщеря, тя го обичаше. Столингс имаше майка.
Понякога можем да бъдем само малко по-добри от алтернативата.
Май да.
Кажи петбуквена дума за "птицеподобен".
Птичи.
РАДИОЛОГИЯ
- Бре, става. - Г-н Флайбърг.
Може ли да дойда?
Разбира се.
ХОТЕЛ "КОРАСОН"
- Един момент. - Добре.
Здравей.
- Добре ли си? - Да.
Не, не си.
Случаят приключи, не те свърта и не знаеш какво да правиш.
Донякъде.
Да отидем на кино? Все някъде в града дават черно-бял филм.
- "От миналото", в "Юнайтед". - Кой беше този?
С Робърт Мичъм. Влюбва се в Джейн Гриър.
- Не е Мичъм, когото познавам. - Случва се.
- Много искам. - Не, заета си.
Да, имам презентация. Искат всички да се включат.
- Иди да разпуснеш. - Не се преработвай.
- Утре ще ходим ли на плаж? - Разбира се.
Размислих. Не ми се гледаше филм.
Хайде, давай!
Това ли е да си човек?
Хайде, братле, давай!
Удряй!
"На път към нов случай в Абу Даби".
ВРОДЕН ПОРОК
"Хенрик излъга за последния път, когато е видял баща си."
"Гледах ятата скорци над Сасари."
НАПРЕГНАТ!
РЕЗЕРВИРАН БИЛЕТ ТОКИО - КИОТО
У ДОМА - БОСТЪН
Д-р Ливингстън, предполагам? Аз съм Стенли Ондатже.
- Оставете съобщение. - Стенли, аз съм, обади ми се.
Готов ли си?
Да.
- Изглеждаш прекрасно. - Благодаря.
Добре.
Най-големият океан ми е под носа, а някак си все забравям, че е тук.
С повечето е така.
Напоследък ми е трудно.
Губя усещане за нещо - кой съм, откъде съм, как съм започнал.
Преди всичко ми беше съвсем ясно, но сега просто…
Не знам. Наистина ми е трудно напоследък.
Да, виждам.
Съжалявам.
Да се върнем ли в хотела?
Лошо ли е, че просто искам да си стоя с теб на плажа?
Ако чакаме болката да отмине, за да сме щастливи,
плажът ще е изчезнал.
- Ето какво. - Да?
- Милано. - Милано?
Приключих тук и заминавам за Милано за отчет и ново назначение.
- Заминаваш ли? - Да.
Кога?
Скоро.
Добре.
Беше много приятно.
Наистина.
Ела с мен.
Да дойда с теб в Милано?
Да видиш как е.
- Ходил съм. Прекрасно е. - Да видиш какви сме ние.
Приятелката ми Пенелъпи има кафене в Чинкуе Вие.
Сядаш на стол отвън, пиеш еспресо
и цял ден гледаш минувачите по "Виа Санта Мария".
- Значи да тръгна просто така? - Защо не?
Имаш нужда от почивка. Работата ти свърши. Приятелите ти ги няма.
- Разбираме се добре. - Приятелите ми ги няма?
Престъпността ли те задържа?
Или задръстванията?
Какво те задържа тук?
Не настоявам за Милано, просто си помисли.
Ще помисля.
Сгафих. Той разбра. Съжалявам.
Какво да правя?
Добре, ще се видим довечера, благодаря.
- Г-жо Фишър, колата ви чака. - Благодаря.
Добър вечер.
Заповядайте. Благодаря.
Добър вечер, ще се разпишете ли?
- Не. - Господине. Извинете, господине!
Спокойно, това е Джон Шугър.
Съжалявам.
Някой иска да те види.
ДОБРЕ ДОШЛИ НА ПРЕДСТАВЯНЕТО НА "АКАЛИКА"
Джон.
Г-н Шугър.
- Сенатор Павич. - За мен е удоволствие.
Добре дошли в дома ми.
- Къде отиваш? - Трябва да говоря с Павич.
Той не е човекът, когото търсиш.
Ще ти бъде трудно.
- Но се радвам за теб. - В смисъл?
Чакай, коя е тя?
Коя е?
- Братко. - Джен.
- Братко! - Джен.
Боже мой.
Толкова ми липсваше, братко!
Знам, знам.
Съжалявам.
Къде беше толкова години?
Много ми беше мъчно, като знаех, че ме търсиш, че страдаш.
Не съм спирал, търсих те навсякъде.
- Знам. - Мислех, че си мъртва.
Как?
- Боже, толкова ми липсваше. - Къде беше? Какво стана?
- Хенри ли беше? - Не. Той не би ми навредил.
Каза ми, че си мъртва. Накара ме да повярвам, че…
Защото
аз го помолих.
Не биваше да те виждам, колкото и да ми беше мъчно.
- Имах работа, а и виждах, че не си готов. - Готов за какво? Каква работа?
Всички имахме работа. Можех да ти помогна.
Не и с това.
Ти още не познаваше това място. Тъкмо бе пристигнал.
И не бе видял онова, което аз видях. Не само красотата, а и…
ужаса, жестокостта.
Пренебрежението им към светостта на природата.
И просто не можех да те въвлека в тази работа.
Беше твърде рано.
За каква работа говориш? Трябваше да наблюдаваме и да докладваме.
Знаеш, че не е достатъчно.
Нали?
Не можех да гледам безучастно как тази планета умира,
затова създадох технология.
- Кръговете са твое творение. - Да.
Хенри ме подкрепи.
А Руби и другите бяха против.
- И затова ти… - Направих каквото трябваше.
Върнах ги у дома.
Разкрила си ни.
Казала си на хората, че сме тук. Пожертвала си…
Бяхме преследвани.
Наши приятели бяха убити.
Не си за тази работа. Играеш си с нещо, което не можеш да контролираш.
- Готови сме да започнем. - Идваме.
Знам, че ти е трудно.
Ще дойдеш ли непредубеден? Ще погледнеш ли какво съм създала?
И ми кажи какво мислиш.
- Шарлот ще ти намери стол. - Тя знае ли?
Какъв съм? Какви сме с теб?
После ще говорим.
Страх ме е.
Сестро, променила си се.
И ти си се променил.
Хора, време е. Да излезем навън.
Добре ли си?
Започва, да излезем навън.
Всички живеем на тази уникална планета.
С крехка биосфера,
която поради човешки действия или бездействия бързо се затопля.
Затова преди много години сложих начало на проекта "Акалика".
За да опазя богатствата на тази невероятна планета.
И да се противопоставя на онези, които безразсъдно я унищожават.
Стискам палци тази вечер да мине добре.
Земята най-сетне ще отвърне на удара.
Ще станете свидетели на…
Е, сами ще видите.
Готови ли сте?
Давай.
И накрая, но не и по важност, дами и господа, нека има…
светлина.
- Джон. - Да?
Сега пак заминавам.
Обещай ми, братко. Обещай да ме намериш, когато си готов.
Защото… Чуй.
Те мислят, че го правя за тях.
За тях.
Нямат представа,
че го правя за нас.
"Запознай се с Джон Шугър и поговори с него.
Що за човек е? Как се справя?
Запиши впечатленията си и ми ги изпрати."
Това е всичко. Останалото бях аз.
Останалото бе истина.
Останалото бях аз.
Тя е права.
Ти си невероятен.
Финалът на "Третият човек".
Случаят е приключен, арестите са извършени.
Героят е победил.
Остава само да чака край пътя
момичето, което обича, да се хвърли в прегръдките му.
Поне така си мисли.
Но героят е глупак.
Американец в чужбина, в свят, който не разбира.
И любимата му го подминава,
без дори да го погледне.
Не бях напълно изненадан.
Може би някъде дълбоко в себе си съм подозирал.
Сестра ми.
Шарлот, това място. Може би съм знаел, но съм искал да вярвам в нещо друго.
Но имах среща, която не можех да пропусна.
Брадичката.
Чу ли?
- Какво? - Вдигаш я.
- Не. - Брат ми, вдигаш я.
- Джи, плямпаш глупости. - Пак. Бързи удари.
Хайде! Как си, мой човек? Готов ли си?
- Снимки за социалните мрежи? - Да.
- Снимай! Ела насам. - Снимай всичко тук.
- Да? - После го връщаш в клиниката.
След мача - никакви казина и нощни клубове.
Врънкаше ме за "трезвен стриптийз клуб". Питах го има ли такъв.
Пустият му Джи. Не, връща се в клиниката.
Така е в услугите. Всичко е част от работата.
Но не само. Погледни ги.
- Нямаше да са заедно, ако не беше ти. - Да, хубаво усещане.
Вал, благодаря ти.
Добре, после ще говорим.
- Шугър, къде отиваш? - Исках да се сбогуваме, но беше зает.
- И ще пропуснеш мача? - Не.
Но около теб ще е лудница, може да не се видим.
Хубаво.
Благодаря ти.
Няма за какво.
- Омачках ти костюма. - Имам и други.
И още как.
Дани.
Прибери брадичката.
СИЙГЪЛ СТУДИОС
Така беше през 70-те, 80-те, дори 90-те.
Прожектираш филма си във Вегас.
И ако имаш късмет да си заснел нещо добро,
собствениците на киносалони се избиваха, за да го вземат.
А сега кинобизнесът е позагубил блясъка си.
Поне още мога да идвам на обяд, когато пожелая.
Че как! Ти построи студиото.
Как си?
- Какво? - Нищо. Говорих с Мелани онзи ден.
И какво? Тя каза ли ти?
За мен… Каза ли ти откъде съм?
Шугър, ти си от Охайо. Всички го знаят.
Не се притеснявай.
Винаги си бил дискретен относно личния ми живот.
Най-малкото мога да върна жеста.
Малко остана.
- Вълнуваш ли се? - Да, и съм малко притеснен.
Той не е единствената причина да дойда при теб.
- Добре. - Един въпрос не ми дава мира.
- Не знаех кого друг да попитам. - Питай тогава.
Как ти изглеждам?
Имам предвид от последната ни среща. Изглеждам ли ти променен?
- В какъв смисъл? - Някои от приятелите ми…
от Охайо ме предупреждаваха…
Предупреждаваха ме за асимилацията.
Ако останеш дълго тук, може да се промениш.
И излязоха ли прави?
Откакто съм тук, извърших някои неща.
Неща, на които не съм вярвал, че съм способен.
Съмнения, гняв, амбиции, грехове.
Навсякъде са, растат по дърветата.
Трудно е да не ти повлияят. Вероятно дори е невъзможно.
Но не всичко е лошо.
Имаме и хубави неща.
- Например филмите. - Някои филми.
ХЪМФРИ БОГАРТ
И някои хора.
Плажът, "Лейкърс".
И кучето, което всеки миг ще пристигне с лимузина.
Но ще ти кажа едно, и го приеми като комплимент.
Никога няма да си като нас, калифорнийците.
Едва ли си и като хората в Охайо.
Как ми изглеждаш ли?
Изглеждаш като Шугър.
- Благодаря ти. - За какво? Кучето си е твое.
Здрасти, приятелю.
Джен каза да я намеря, щом съм готов.
Не знам какво означава това.
Но засега…
ще се установя тук.
Върнах си приятелчето. Ще се запознаем с нови хора.
Ще гледам филми, ще ходим в парка за кучета.
Такъв е планът.
Може да подхвана нов случай, или пък не.
Ще видим.
Знам само,
че това място
и тези хора…
Хубаво е у дома.
Превод на субтитрите Живко Тодоров