Я старався.
Справді. Зробив усе, що міг.
Ні!
Максимально.
Але деякі люди живуть насильством.
І для них… Таке враження,
що це єдина зрозуміла мова.
ШУҐАР
Сєрґєй Охеда?
ДВА ДНІ ТОМУ
Не подобається. Погана ідея.
Не повторюйся.
Не можу позбутися думки.
Сатана – і той заборгував йому грошей.
Отож. Він знає всіх потрібних людей.
Він захоче частку за послугу.
Пропоную ризикнути й провести через систему.
У тебе є докази, тепер не лише відео.
Можеш підняти тривогу.
А хто прийде на порятунок? Поліція?
Ну, це…
Мерія?
Цей Продаж вогню – далеко за межами повноважень якогось помічника шерифа.
Том, якщо приймемо неправильне рішення,
Денні каюк.
Веґа загнав мене в кут.
Нема часу. Мені потрібна допомога Сєрґєя.
Дзвони.
Домовляйся. А я перевірю, чи в порядку Денні.
Добре, заводь двигуни.
Не забувай: це територія шерифа. Вони слухатимуть.
Так. Очі й вуха.
Побачимося.
- Вера Новак? - А якщо й так?
- Для вас дещо є. - Так?
Очі й вуха.
- Веґа. - Я хочу з ним побачитися.
А я – з Чі. Завтра.
Але спочатку я хочу його побачити,
переконатися, чи він у нормі.
Даю тобі слово. Але гаразд.
- Приїжджай. - Скоро буду.
Рабіно!
Двері!
Привіт.
- Привіт. - Як ти тут?
Нормально.
Так?
Так, тільки не виспався, але нічого.
Радий тебе бачити.
Дякую, що приїхав. Вибач, що довелося.
Мабуть, я твій найгірший клієнт?
Ні, Денні, не найгірший. Зовсім ні.
Але я тобі не плачу. Влаштовую бійки, не слухаюся.
Завдяки тобі я полічив костюми.
Від початку треба було вести облік.
Це правда.
Тож…
У нас проблема.
Що ти… Яка проблема? Це… З Чі все добре?
З ним усе гаразд. Поки що.
Але все це: твій арешт, увʼязнення…
За надуманим приводом.
Насправді все через Чі та Веґу.
Він знає про Чі?
Але чого цей коп добивається?
Що йому треба?
Денні, будь ласка, довірся мені.
Шуґар, що йому від мене треба?
Йому потрібен обмін.
Що?
- Мун. Закругляйся. - Я щойно вийшов.
- Але ж ти не погодишся? - Денні, послухай.
Ні, прошу, я…
- На вихід. - Я серйозно, так не можна.
Денні, слухай. Не важливо, на що це буде схоже…
Не обмінюй… Стійте! Я щойно…
- Гей! Гей! - Ні, не здумай!
Шуґар, не роби цього!
Усе, все!
Не треба!
Привіт, Стенлі, що чути?
Даруйте, що турбую. Я…
Усе добре?
Я не знав, кому… кому подзвонити, тому я…
Добре. Де ви?
Це просто дурна пташка.
Ні, ви його любили.
Дочки виросли, поїхали з дому.
Дружина пішла до викладача гуманітаристики.
Гуманітаристики.
Хай там що воно таке.
Ви звертаєте увагу… на колючки?
Так вони захищаються від травоїдних.
Є одна цитата Пікассо про молодість…
Щось… Я намагаюся згадати.
Знаєте, мій розум…
Хочете сісти?
Було б непогано.
Давайте.
От лихо.
Стенлі, я не податковий адвокат.
- Що? - Я не живу в Ковіні.
А де ви живете?
Я хочу… з вами поговорити. Поговорити про сенатора Павіча.
- Павіча? - Так,
він найняв вас на роботу.
Це якийсь спільний проєкт.
Прикро вас розчаровувати,
хай там хто ви такий, але я не розкажу.
Розкажете, Стенлі.
Стенлі, заждіть, вислухайте.
Будь ласка.
То всі ті розмови про телесеріали, любов до рослин,
удавана увага до мого папуги Монті – це все була брехня?
Ні.
Не брехня. Мені сподобалося бути вашим другом. І досі подобається.
Я вам дуже симпатизую. Просто допоможіть.
Ті чотири кола.
Що це таке?
Постійно зʼявляються. Я не знаю, що це значить.
Я думаю, що Павіч за допомогою такого собі Генрі Торпа…
Я думаю, він зрадив багатьох людей, яких я люблю.
Примусив їх ховатися, і я… Я не знаю чому.
Не знаю чому. Що сталося.
Але думаю, це повʼязано з тими чотирма колами. Потрібна ваша допомога.
Будь ласка. Чотири кола.
То не кола.
Ті кола – тропосферні вузли.
Тропосферні вузли?
- А для чого вони? Зброя? - Ні.
Зовсім ні. Це допомога клімату.
- Яка саме допомога? - За нашим бажанням.
Розсіювати парникові гази,
піднімати рівень кисню, знижувати вуглекислий газ,
оптимізувати врожайність,
гасити лісові пожежі, запобігати паводкам і так далі.
Джон, це може змінити світ.
Буквально.
Це ваш винахід?
Боже мій, ні. Я лише один з інженерів.
Я допомагав масштабувати, зібрати систему.
Я розробляв теорію…
Але ця технологія – не просто новий рівень. Це не зброя.
Ні, я б нізащо не…
Але вона вас лякає.
Я бачив це на вашому обличчі. Та й зараз ви… в сумʼятті. Чому?
Ну, нам же треба щось робити.
Планета вмирає. Через нас світ охоплений полумʼям.
Ось що мене лякає.
Але так. Могутність такого рівня? Гратися в Бога?
Треба бути дурнем, щоб не боятися такого.
- Мушу відповісти. - Я вже піду.
Стенлі…
- Алло. - Готово.
- Зустрінешся з Сєрґєєм. Будь обережний. - Добре.
ВЕЛ
- Алло? - Як там Чі?
Стогне й скиглить, наче це він у тюрмі.
З нього виходять токсини.
Перепади настрою – це норма.
Ага, я в цьому спец.
Важливо, що ти з ним, Вел.
Тримай його під наглядом.
- Добре, бос. - Ну все, прощаюся.
Потім передзвоню.
- Містер Шуґар. Як приємно. - Дієґо.
Я був у офісі, бозна-чим займався,
а тут тато каже, що ви до нього звернулися.
Уявляєте його обличчя?
Він був щасливий.
Можна?
Дієґо, ти ж знаєш, я не ношу зброї.
Я знаю.
Вибачте.
Це заходи безпеки.
Сєрґєй Охеда.
Ватажок картелю «Лос Універсалес».
У довільному перекладі це означає «ми скрізь».
Багато років тому я виконав для нього завдання.
На його думку, виконав лише половину,
а це не та людина, для якої щось роблять наполовину.
Маєш гарний вигляд.
- Дякую. - Сідай.
А я тобі як?
Старий.
Я намагаюся бути з тобою любʼязним.
Це ти до мене прийшов.
Не хочеш, щоб я був любʼязний?
Мабуть, хочу. Але це несуттєво.
Вам потрібно щось зробити,
а я інколи маю таку можливість.
У нас відносини «ти мені, я тобі».
Здається, в минулому саме так і почалися неприємності.
Коли ми про це забули.
Ти зі мною щирий.
Я не завжди з тобою погоджувався, але ти щирий.
Це рідкісна риса.
Знаєш цього Бед Банні?
Чув про нього.
Я зустрічаюся з онукою в Маямі, щоб його побачити.
Чудово.
Вона мила дівчинка, але… не дуже чекає зустрічі.
То що, полісмен?
Як його…
Рей Веґа. Працює на вас.
Він контролер вашого бізнесу «Продаж вогню».
Стільки бізнесів, більш ніж 50 країн…
Крадіжки ідентичності, шахрайство з житлом і відкати на будівництві.
Сотні мільйонів федеральних контрактів,
усі на горбах наркоманів і бомжів.
Це брудний бізнес, навіть за вашими мірками.
Джон, увесь світ – брудний бізнес.
Не повертаймося до цієї суперечки.
Будь ласка.
То що я маю зробити з цим полісменом?
- Убити? - Ні, ні.
Він посадив мого клієнта.
І на мене тисне. Накажіть йому здати назад.
Хай випустить мого клієнта.
І все?
Усе.
А я?
Що я за це матиму?
Я закінчу завдання.
Адіос.
Отак я й повернувся в бізнес Сєрґєя Охеди.
Бачу, хтось поплакався таткові.
Робимо що можемо, Рей.
Випусти його.
Випустити?
Шуґар, ти фільмів передивився. Так ніхто не говорить.
Усе скінчено, Рей. Сєрґєй скине тебе в бочці на дно океану
і оком не змигне.
Тобі доведеться трохи попотіти, щоб замести сліди.
Підробляй документи, роби що мусиш.
Але я хочу, щоб сьогодні ввечері Денні був на волі.
Усе скінчено.
Так.
До мене дійшло, що не маю твого номера.
- Він мало в кого є. - Ясно. Вечеря?
Ще й пʼятої нема. Ресторан закритий.
Добре. Замовимо в номер?
У твій чи мій?
«Їдемо по шосе вздовж узбережжя Тихого океану, знов повертаємо на захід.
Тепер океан не зникає з поля зору, поки дорога веде
вітряними путівцями до історичного Сан-Симеона».
«Вітряні путівці…»
Красиво звучить.
Кактус.
Так, це… Один друг подарував.
Як мило.
У моєму номері немає програвача.
Чому в тебе є програвач?
Я не знаю.
А платівки маєш?
Не маю.
Але програвач у тебе є.
Несправедливо.
Звідки ти родом?
Питання. Почалося.
Меріон, Пенсильванія. Біля Філадельфії.
Брати? Сестри?
Ні братів, ні сестер, ні дітей.
Тільки я.
Батьки?
Не спілкуємося.
Чому?
Мільйон причин.
Їм не подобається моя робота.
Не люблять гуманістів-ентузіастів?
Уявляєш?
Вони консерватори.
Хочуть, щоб я жила в якомусь дрімучому світі минулого…
Коли все було…
не знаю яке.
Неускладнене?
Але я не можу й не хочу так жити, тому ми не спілкуємося.
Співчуваю.
Даремно я тобі розказала.
Ні, чому даремно?
Бо ти незнайомець.
Тільки щойно дав мені свій номер.
- Улюблене морозиво – мʼятне. - Запамʼятав.
Твоя черга. Звідки ти?
- А можна це пропустити? - Чому? Це ж найлегше.
Улюблене морозиво – фісташкове. Це набагато легше.
Сімʼя?
Сестра.
Джен.
Яка вона?
Вона…
Вона не…
Вона була… Вона була розумна.
Понад усе.
Була…
Любила головоломки, розвʼязувати задачі,
а ще була принципова.
Тобто мала свої принципи й невтомно…
прищеплювала свої погляди.
І цілком успішно, бо вміла переконувати.
Так.
Вона була добра.
Любляча. В ній було багато любові, але й твердості теж.
Перший мій спогад…
Перше враження, яке можу пригадати…
Я не хотів її підвести.
Вона була…
Надзвичайна.
А що… що з нею сталося?
Не знаю.
Просто… Вона померла.
Співчуваю.
Це жахливо.
Так. Жахливо.
Так.
Хочеш, підемо на морозиво?
- Ще й як хочу. - Так?
- Так. - Добре.
Ходімо.
- Том? - Сєрґєй мертвий.
- Зустрінемося? - Так, я у фоє.
Літак упав біля озера Чарльз, летів у Маямі.
Був туман, блискавки, але поки що нічого не ясно.
Уцілілих немає? Ти сказав, що нема?
Це точно відомо.
Він загинув, екіпаж теж.
А Дієґо? Його син?
- Він завжди літає з ним. - Зараз побачимо.
На спір, не був на борту.
Троє загиблих, кажуть: двоє – екіпаж.
Цей спір ти виграв.
Продаж вогню – це Дієґо.
Сєрґєй цим не займався. Як я не зрозумів?
Я мусив це зрозуміти.
Ти профі, а не ідеал.
Та я знаю. Знаю. Але тепер Денні не вийде, Том.
Розумієш? Я маю зустрітися з Веґою до…
За вісім годин.
Тому так.
Брате, не мовчи. Чим допомогти?
Я не знаю.
Сєрґєй був ненадійний.
Тобто ми це знали.
Мабуть, тепер треба… переходити до плану Б.
Добре.
Усе владнається.
Завжди мало повернути в цей бік, так?
Так, я знаю. Знаю.
Я перший став бійцем.
Задовго до Денні.
Секційні змагання для молоді.
Регіональні.
Один чувак сказав, що я наступний Мьон У Ю.
Або наступний Пакʼяо.
- То був реальний хайп. - Ти в мене стріляєш.
Ой, вибач.
Але я облажався.
Зламав руку, мені дали ліки від болю.
Були й інші проблеми.
У мами рак, батько – якесь чортзна-що.
Потім я знову зламав руку, і знову ліки від болю.
І так далі.
- Ви цілу ніч граєте? - На мене не дивіться.
Безсоння, бро. Не можу заснути.
У мене був Денні.
Бути з ним і спостерігати за злетом його життя.
Більше нічого доброго в мене не лишилося.
- І це скоро полетить під три чорти. - Ні. Все буде добре.
Я псую все, до чого торкаюся.
От молодець. Говориш як моя сестра.
Сестра?
Усі ці відмазки, вишикувані в ряд.
Мама, рука, таблетки.
Наче ти єдина людина в історії, яка переживає якусь хрінь.
Щоб усі тебе жаліли й розгрібали твій срач.
- Подорослішай. - Ого.
Ти знаєш, що Шуґар готується для тебе зробити?
Чим він готовий задля тебе пожертвувати?
Чому?
Бо ти така чудова людина?
Бо він готовий щось робити для інших.
Ти теж якось спробуй.
А ти ще та сука.
А ти – ще той невдаха.
Краще бути невдахою, ніж сукою.
Слова справжнього невдахи.
Чувак.
Чувак. Прикривай мене.
РЕСТОРАН ФРЕНКА КАВʼЯРНЯ, ПИРОГИ
Без брата?
Ми не міняємося.
Ні? А що тоді робимо?
Паспорти Панами?
Один для тебе, другий – для дочки.
І для колишньої дружини, якщо захочеш її взяти.
Документи на віллу в Плая-Коронадо.
Мого друга. Він уже не користується.
Вона красива. Стоїть на пляжі.
Неподалік є поле для гольфу.
- Це банківський рахунок. - «Банко Баністмо».
Так, бо гроші важливі.
Це дієва пропозиція.
Це хабар.
На мій погляд, ні.
Ніхто не постраждає.
Так мене навчали.
На початку всі чисті.
А потім з нами стається життя, ми виходимо у світ
і приймаємо рішення, які віддаляють нас від справжнього «я».
І якщо ми не відмовимося з часом від цих рішень,
якщо не змінимо все кардинально,
ми… змінимося назавжди.
Це твій шанс кардинально все змінити.
У твоїх словах є правда.
Багато правди.
Так.
Памʼятаю вираз батіного обличчя, коли я випустився з академії.
Він так довго чекав нагоди пишатися мною.
І в ту єдину мить якось…
Ти був на боці правди.
І знову можеш туди перейти.
Ти мав потенціал. І досі маєш.
Бери. Бери і йди.
Почни нове життя.
Так, ти знаєш…
Дякую, але мій дім – Лос-Анджелес.
Не роби цього. Після всього? Отримати це?
Будь ласка.
Бери і йди.
- Де Чі? - Я ж сказав: ми не міняємося.
Тоді я поїду в колонію, відчиню камеру Денні
і запрошу всіх на вечерю. Як тобі?
А в мене залишиться Чі. І ти ризикнеш
не сісти довічно після його свідчень у суді.
Тюрма штату не захищає шерифів.
У Пелікан-Бей ти будеш популярний.
То що ми робимо?
Глянь, твоя подружка.
Цікаво, що вона хоче?
Вона зачекає.
Нє, знаєш що?
Заморозимо це питання.
Вона стривожена. Може, краще поговоріть?
Рей.
Гаразд. Побачимося, дружок.
Останній шанс.
Ти весь час це повторюєш. Але я не згоден.
- …відеоігри… - Ви грали в ігри?
- Я дав тобі одне завдання. - Я знаю. Вибач.
Гаразд. Доведеться…
Він може бути… Може бути де завгодно.
Повернемося у вихідну точку.
Обійти всі заклади, куди він… вчащав,
де купував наркотики, в більярдну чи ще кудись.
Ти був правий. Вони його загубили.
Прокрути ще раз.
- Усе? - Прокрути ще раз.
- Що таке? - Він зник.
- Як це? - Пішов і не вернувся.
Забрав мою машину. І зник.
Вел, ти мусила за ним наглядати.
Я знаю. Пробач.
Я наглядала, а потім ми засиділися допізна.
- Ми грали у відеоігри… - Ви грали в ігри?
- Я дав тобі одне завдання. - Я знаю. Вибач.
- Бос. - Нічого.
- Доведеться… - Телефон.
Він може бути…
Лейтенант Веґа.
Який твій номер?
З ким я розмовляю?
Ти знаєш.
Дай номер, я наберу по відео.
Приємно тебе знову бачити.
Ще б пак.
Я думав, ти з Шуґаром.
- Ні. - Ну, а де він?
Хай іде на хер. І ти йди. І я піду.
Ясненько.
Чувак, мене так дістало це гівно.
Бути кінченим невдахою.
Хоч раз, один довбаний раз я хочу зробити щось правильно.
Це чудово. І що ти… Що ти надумав?
Хочеш обмін?
Обміняймося.
Віддаю себе за брата.
Без фокусів і без розводняків.
Тільки я, ти й Денні.
Справедливо.
То де ти, пацан?
Співчуваю через брата. Це хріново.
Але, якщо чесно, це він так намагається вчинити з тобою по правді,
і це гідне поваги.
Ніби як передсмертне бажання.
Господи!
Що ти витворяєш?
Сам собі нашкодиш.
Ну як? Краще?
Зараз повернуся.
Гей, Чі!
Твій брат приїхав.
Довбаний нарк.
Усе, зміна планів.
Виродок!
Я ж тобі казав.
Я казав.
Чі!
Денні!
Я вже думав, більше тебе не побачу, бро!
Що сталося?
Нічого, я в порядку.
Прости мені.
- Ну все, годі. - Давай, Максі.
Усього пʼять раундів було. Можна ще кілька?
Ти чув. Я сказав: годі.
Не забувай: це територія шерифа.
Вони слухатимуть.
Так. Очі й вуха.
Кремували, так я сказав.
Поки ви мене затримували балачками,
той Коркл витяг моє тіло з літака й кремував.
- Як це? - Пішов і не вернувся.
- Забрав мою машину. - Вел, ти мусила за ним наглядати.
Я знаю, але ми допізна грали у відеоігри.
- Я тебе забираю. - Але ж не можна.
Ви не чули? Я більше не маю тіла.
То й що? Дістану тобі інше тіло.
- Що зробите? - Інше тіло?
Я так і сказав. Ходімо, Джозефе.
Хвилинку, хвилинку. Це що за угода?
НЕМАЄ СИГНАЛУ
Чи хай переродиться?
Я більше не хочу це переживати.
Без фокусів і без розводняків.
Тільки я, ти й Денні.
Справедливо.
То де ти, пацан?
Залазь у багажник тієї машини.
Добре.
Містере Джордан, я ніколи не бачив такої краси, навіть у раю.
Вона в скруті.
Така хоробра, прийшла сюди сама, заступатися за батька.
Вона його обожнює.
З цими стервʼятниками не впорається.
Їй потрібна допомога. Вона в біді. Іди працюй.
Допомогти їй може тільки Фарнзворт.
А він мертвий.
Але ти можеш стати Фарнзвортом.
Ти мовчазний.
Як почуваєшся, Джон?
Нормально.
Ти ж розумієш, що це означає?
Я зробив те, що мусив. Вибору не було.
Що кажеш?
Нічого.
Ходімо в ліжко.
Вибачте, що я на вас так дивлюсь.
Нічого. Я й сам не можу відвести очей.
Я зовсім заплуталась.
Власне, я прийшла не так подякувати вам, як…
Я мусила ще раз вас побачити.
Ну, це ж чудово.
- Чудово! - Це диво.
Диво? Чому?
Що така людина, як Брюс Фарнзворт, може
думати про людей так само, як привчали думати мене.
Що він може насправді дбати про щастя інших.
Спосіб життя, не гірший за інші, правда?
Саме це я й мала на увазі.
Але, коли знаходиш таке в комусь іншому, це велике відкриття.
Мабуть, тому я й дивлюся.
Не можу стриматися.
Зненацька мені стало так тепло, я така жива й щаслива.
У вашому погляді, глибоко в очах є щось таке…
що я намагаюся роздивитись.
Переклад субтитрів: Олена Любенко