Já se snažil.
Fakt. Dal jsem do toho všechno.
Ne!
Opravdu.
Ale někteří lidé násilím žijí.
A jak se zdá,
ničemu jinému nerozumí.
Sergej Ojeda?
O DVA DNY DŘÍVE
Nelíbí se mi to. Blbej nápad.
- Opakuješ se. - Pořád si to myslím.
Tomu krucinál dluží i satanáš.
- Přesně. Zná ty správné lidi. - Za to tě sedře z kůže.
Hele, pojďme to risknout, důvěřujme systému.
Máš důkazy, a teď už víc než video.
Tak to kurva vykopni.
No a kdo nám bude pomáhat? Policajti?
Jako…
Radnice?
Ten výprodej se řeší mnohem výš než jen nad hlavou zástupce šerifa.
Když se rozhodneme špatně, Tome, Danny to odskáče.
Vega mě dostal na lopatky.
Nemáme čas. Potřebuju na to Sergeje.
Zavolej mu.
Zařiď to. Skočím se podívat za Dannym.
Tak jo, tak to rozjeď.
Nezapomeň, je to území toho šerifa. Budou poslouchat.
Poslouchat a pozorovat.
Měj se.
- Vera Novaková? - A když ano, tak co?
- Něco tu pro vás mám. - Jo?
Poslouchat a pozorovat.
- Vega. - Chci ho vidět.
A já zase Jiho. Zítra.
Než ale cokoli udělám, chci vědět, že je v pořádku.
Máš na to moje slovo, ale dobře.
- Zaskoč sem. - Už jedu.
Rabineau!
Dveře!
Ahoj.
- Ahoj. - Jak se máš?
Jsem v pohodě.
Jo?
Jo. Moc jsem toho nenaspal, ale dobrý.
Rád tě vidím.
Dík za návštěvu. Mrzí mě, žes musel až sem.
- Horšího klienta abys pohledal, co? - Ne, Danny, to ne. Vůbec ne.
Jo, ale neplatím tě, peru se, neposlouchám.
- Přiměls mě spočítat si saka. - Měl sis od začátku vést evidenci.
Svatá pravda.
Takže…
Máme menší problém.
Jak to myslíš? Je Ji v pořádku?
Jo, je v pořádku. Prozatím.
Ale že jsi ve vězení, že tě zatkli? To je záminka.
Jde o Jiho a Vegu.
On o Jim ví?
- Co teda ten fízl dělá? Co chce? - Danny, budeš mi muset věřit, ano?
Co do hajzlu chce, Sugare?
Chce se domluvit.
Cože?
- Moone, končíme. - Sotva jsem si sedl.
- Neuděláš to, že ne? - Danny, hele…
Ne. Já…
- Končíme. - Nežertuju. Nedělej to.
Danny, ať se stane cokoli a vypadá to jakkoli…
Žádný dohody. Hej! Já sakra…
- Hej! Hej! - Nedělej to!
Sugare, nedělej to!
No jo.
Nedělej to!
Ahoj, Stanley, copak?
Promiň, že tě obtěžuju. Já…
Není ti nic?
Nevěděl jsem, na koho… komu zavolat. Tak prostě…
Dobře. Kde jsi?
Jen hloupý ptáček.
Ne, miloval jsi ho.
Dcery jsou už dospělé, odstěhovaly se.
Žena mě opustila kvůli profesorovi humanitních věd.
Humanitních věd.
Bůhví, co to vlastně je.
Všiml sis těch ostnů?
Těmi se chrání před býložravci.
Existuje jistý Picassův citát o mládí…
Snažím se rozpomenout.
Moje mysl…
- Neposadíme se? - To by bylo fajn.
Tak jo.
Člověče.
Stanley, nejsem daňovým poradcem.
- Cože? - Nežiju v Covině.
Tak kde žiješ?
Chci si s tebou promluvit, Stanley. O senátoru Pavichovi.
- Pavich? - Jo.
Najal tě, abys s ním na něčem pracoval. Na nějakém projektu.
Zklamu tě, ať už jsi kdokoli. Nic ti nepovím.
Ale povíš, Stanley.
Stanley, počkej. Poslouchej.
Prosím.
Ten rozhovor o seriálech, zájem o kaktusy,
zájem o mého papouška Montyho, to všechno byla přetvářka?
Ne.
Nelhal jsem. Přátelství s tebou mě těšilo. A těší.
Mám tě rád. Jen potřebuji pomoc.
Dobře. Ty čtyři kruhy, co to je? Pořád se objevují a nevím, co znamenají.
Pavich s pomocí muže jménem Henry Thorpe…
Myslím, že zradili hodně lidí, které mám moc rád.
Donutili je schovávat se a já… A já nevím, z jakého důvodu.
Nevím proč, ani co se stalo.
Myslím ale, že to souvisí s těmi kruhy. A potřebuji tvoji pomoc.
Prosím, ty čtyři kruhy.
Nejsou to kruhy.
Jsou to troposférické uzly.
Troposférické uzly?
- Na co se používají? Jako zbraň? - Vůbec ne. Pomáhají klimatu.
- Jakým způsobem? - Jakým chceme.
Na rozptýlení skleníkových plynů,
zvýšení podílu kyslíku, snížení oxidu uhličitého,
optimalizaci výnosů plodin,
potlačení požárů, předcházení bleskovým povodním a tak dále.
Johne, tohle může změnit svět.
Doslova.
Vymyslels to ty?
Bože, ne. Jsem jen jedním z inženýrů.
Pomohl jsem to naškálovat, dát dohromady.
Teoreticky jsem ten koncept…
Ale tato technologie je na jiné úrovni. Zbraň to není.
Ne, nikdy bych…
Jo, ale děsí tě to.
Děsí. Vidím ti to ve tváři. Dokonce i teď se to v tobě sváří. Proč?
Jo. Musíme něco podniknout.
Planeta umírá! Svět je v plamenech kvůli nám.
To mě děsí.
Ale ano, takováhle moc? Hrát si na Boha?
Jen blázna by to neděsilo, tak…
- Musím to vzít… - Už půjdu.
Stanley…
- Čau. - Hotovo.
- Uvidíš se se Sergejem. Dávej bacha. - Bezva. Jo.
- Copak? - Co dělá Ji?
Pořád si stěžuje a naříká, jako by za mřížema seděl on.
Odvykačka, však víš. Výkyvy nálad jsou běžné.
Jo, mám to z první ruky.
Že tam jsi, je důležité, Val.
Dobře. Musíš na něj dávat pozor.
- Jasan, šéfe. - Dobře. Už musím.
Ozvu se později, ano?
- Pane Sugare, rád vás vidím. - Diego.
Byl jsem v kanceláři a věnoval se kdoví čemu,
když mi papa řekl, že jste se na něj obrátil.
A ten jeho výraz.
Byl tak šťastný.
Smím?
Víte, že zbraň nenosím, Diego.
Já to vím.
Promiňte.
Jen obezřetnost.
Sergej Ojeda.
Hlava kartelu s názvem Los Universales,
což volně přeloženo znamená „všudypřítomní“.
Jednou jsem pro něj dělal. Před lety.
Tvrdil, že jsem odvedl polovičatou práci, což pro něj není přijatelné.
Vypadáš dobře.
- Díky. - Posaď se.
Jak vypadám já?
Staře.
Hele, snažím se k tobě chovat hezky.
Tys přišel za mnou.
Nechceš, ať jsem na tebe milý?
Asi. Ale to není podstatné.
Jisté věci chceš mít dotažené do konce a občas je v mých silách je vykonat.
Náš vztah je obchodní povahy.
Zdá se mi, že v minulosti právě to vyvolalo problémy.
Můžeme na to zapomenout.
Jednáš se mnou na rovinu.
Ne vždycky jsem s tebou souhlasil, ale jednáš.
Vzácná vlastnost.
Znáš toho Bad Bunnyho?
Slyšel jsem o něm.
Mám se sejít s vnučkou v Miami a jít s ní na jeho koncert.
Hezké.
Ona je milá, ale netěším se na to.
Takže policista?
Jak se…
Ray Vega. Pracuje pro tebe. Řeší pro tebe ten byznys s výprodejem.
Řeším tolik byznysů ve víc než 50 zemích…
Krádeže identit, podvody a úplatky s výstavbou, bydlením.
Stovky milionů z federálních programů na vrub bezdomovců a narkomanů.
Nechutný byznys, Sergeji, i podle tvých měřítek.
Celý svět je velký nechutný byznys.
O to se už prosím znova nehádejme, ano?
Co chceš, abych s tím policistou udělal?
- Mám ho zabít? - Ne.
Ve vězení má mého klienta.
A snaží se mě zmáčknout. Tak jen chci, ať dá pokoj.
Ať mého klienta pustí.
To je všechno?
Všechno.
A já?
Co z toho budu mít já?
Dokončím tu práci.
Adiós.
A než jsem se nadál, zas jsem měl co do činění se Sergejem Ojedou.
Někdo běžel s pláčem k tatínkovi.
Každý dělá, co musí, Rayi.
- Pusť ho na svobodu. - Pustit ho na svobodu?
Koukáš moc na filmy, Sugare. Tak nikdo nemluví.
Je konec, Rayi. Sergej tě v barelu šoupne na dno oceánu
a ani nemrkne.
Dobře. Chvilku ti zabere, než za sebou zameteš stopy.
Zfalšuj papíry, udělej, co musíš,
ale ať je Danny venku, a dneska v noci.
Konečná.
Jo.
Zjistila jsem, že nemám tvoje číslo.
- Nemá ho moc lidí. - Chápu. Večeře?
Ještě není pět. Restauraci zatím neotevřeli.
- Dobře. Co pokojová služba? - U tebe, nebo u mě?
„Svištíme si podél Pacifiku dálnicí, která se opět stočila na západ.
Oceán zaplňuje obzor, zatímco se posouváte
po svěžích serpentinách směrem k historickému městu San Simeon.“
„Po svěžích serpentinách…“
Zní to báječně.
Kaktus.
Jo, dal mi ho kamarád.
Milé.
V mém pokoji gramofon není.
Proč máš gramofon ty?
Netuším.
Máš nějaké desky?
Nemám.
A přesto dostaneš gramofon?
To mně nepřipadá fér.
Odkud pocházíš?
Otázky. A je to tady.
Merion, Pensylvánie. Nedaleko Filadelfie.
Bratři? Sestry?
Žádní bratři, sestry, ani děti. Jen já.
Rodiče?
Nemluvíme spolu.
Jak to?
Milión důvodů.
Nelíbí se jim, co dělám.
Nemají rádi vášnivý altruismus?
Věřil bys tomu?
Jsou konzervativní.
Podle nich bych měla žít jako v nějakém dávno zaniklém světě,
kde všechno bylo…
Sama nevím jaké.
Nekomplikované?
Ale nemůžu. A ani to neudělám. Tak spolu nemluvíme.
To je mi líto.
Neměla bych ti to povídat.
Proč bys mi to neměla povídat?
Protože jsi cizí. Teprve teď jsem dostala tvoje číslo.
- A mám ráda mátovo-čokoládovou zmrzku. - Eviduju.
Teď ty. Odkud pocházíš?
- Můžeme tuhle otázku přeskočit? - Co? To je ta nejlehčí.
Není. Mnohem lehčí je, že mám rád pistáciovou.
Rodina?
Sestra.
Djen.
Jaká je?
Ona…
Není…
Byla… Byla chytrá.
Neskutečně.
Byla…
Milovala záhady. Víš, řešení problémů.
Na všechno měla názor.
Měla svoje názory a nedala si pokoj, dokud to člověk nezačal vidět jako ona.
Což se mohlo stát, protože byla neskutečně přesvědčivá.
Jo.
Byla hodná.
Laskavá. Byla laskavá, ale i náročná.
První vzpomínka na ni…
Vybavuju si svůj první pocit,
a to, že ji nechci zklamat.
Byla…
Byla pozoruhodná.
Co se s ní stalo?
Nevím.
Prostě umřela.
To mě mrzí.
Příšerné.
Jo, to je.
Jo.
Dáš si se mnou zmrzku?
- To si piš. - Jo?
- Jo. - Tak jo.
Tak si dáme zmrzku.
- Tome? - Sergej je po smrti.
- Můžeme se setkat? - Jo, jsem v lobby.
Letadlo se cestou do Miami zřítilo nedaleko jezera Charles.
V té oblasti byla mlha, trochu se blýskalo, ale na závěry je brzo.
- Ví se, že nikdo nepřežil, že? Nikdo? - To se už ví.
Mrtvý je on, posádka.
Co Diego, jeho syn?
- Vždycky cestoval s ním. - Uvidíme.
Vsadím se, že teď ne.
Mám tři mrtvé. Dvoučlenná posádka, prý.
Strefil ses.
Výprodej je Diegův.
Nebyl to Sergej, nikdy. Proč mě to nenapadlo.
- Mělo mi to dojít. - Jseš dobrej, ne neomylnej.
Jo, vím. Já vím. Ale Danny se nedostane ven, Tome.
Chápeš? Musím za Vegou s odpovědí než…
Během osmi hodin.
Jo.
Řekni, brácho, co mám udělat?
Nevím.
Se Sergejem to na jistotu nebylo. To jsme věděli.
Tak teď musíme přejít k plánu B.
Fajn, dobře.
Hele, dopadne to dobře.
Takhle to prostě mělo dopadnout, jasný?
Jo, vím. Já vím.
Já boxoval první, víš?
Mnohem dřív než Danny.
Oblastní mládež.
Regionální mládež.
Jeden chlapík říkal, že se ze mě může stát další Ju Mjongu.
Nebo další Pacquiao.
- Ten hype byl zaslouženej. - Střílíš do mě.
Jé, promiň.
Ale já to posral.
Zlomená ruka a následovalo „tady na to máš nějaký prášky“.
Pak se navalily další sračky,
mamča dostala rakovinu a taťka byl kdoví kde.
Zas zlomená ruka a „tady na to máš další prášky“.
A pořád dokola a dokola.
- Tohle děláte celou noc? - Na mě nekoukejte.
Nespavost, kámo. Nemůžu spát.
Zůstal mi Danny.
Jsem s ním a vidím, jak se mu daří.
Jediná dobrá věc, co mi zůstala.
- A to taky poseru. - Neposereš. To se spraví.
- Na co sáhnu, poseru. - Jdi do háje. Jako bych slyšela ségru.
Ségra?
Jedna výmluva za druhou.
Máma, ruka, prášky.
Jako bys na tomhle pitomým světě byl jedinej, kdo má smůlu.
Všichni tě musej litovat a tahat tě z průserů.
- Podělaný malý děcko. - Hej.
Víš, co se kvůli tobě Sugar chystá teď udělat?
Co je ochotnej obětovat?
Proč?
Protože jseš tak úžasnej?
Je ochotnej udělat něco pro ostatní.
Zkus to někdy.
Jseš fakt hnusná mrcha.
- Ty zas podělanej lúzr. - Radši lúzr než hnusná mrcha.
Jak by řekl podělanej lúzr.
Kámo.
Kámo, kryj mě.
RESTAURACE, KAVÁRNA
Ten bratr nikde?
To se nekoná.
Ne? Tak co se koná?
Panamské pasy?
Jo. Pro tebe a pro dceru.
I pro exmanželku, kdybys tam chtěl i ji.
List vlastnictví k vile na pláži Coronado. Patřila příteli. Už ji nepotřebuje.
Ta vila je překrásná. Na pláži. Nedaleko je golfové hřiště.
- Bankovní konto. - „Banco Banistmo.“
Bez peněz to nejde.
Vážně míněná nabídka.
Úplatek.
Tak to myšleno není. Všichni jsou v jádru dobří.
Tak mě to učili.
Na začátku jsou všichni nevinní.
A jak se na nás valí život, reálný svět,
občas uděláme rozhodnutí, kterým se sami sobě odcizíme.
A když od těch rozhodnutí včas neupustíme,
když je nezvrátíme,
změní nás to navždycky.
Tohle je tvoje šance to zvrátit.
Na tom, co říkáš, něco je.
Hodně z toho je pravda.
Jo.
Vzpomínám na výraz mýho taťky, když jsem dokončil akademii.
Tak dlouho se načekal, aby na mě mohl být hrdý.
Ale ten moment, víš, to je…
Stáls na straně dobra.
Můžeš se k tomu vrátit.
Měls potenciál. Máš ho pořád.
Vezmi si to. Ber a jdi.
Začni prostě znova.
Jo, víš…
Díky, ale doma jsem v LA.
To ne. Po tom, co se ti sneslo do klína?
Prosím.
Ber a jdi.
- Kde je kurva Ji? - Fakt se to nekoná.
Tak se vrátím na okrsek, otevřu Dannyho celu
a vydám jim ho na pospas, co?
Nechám si Jiho a ty budeš doufat, že až odsvědčí, nezabásnou tě na doživotí.
Ve státním vězení šerif lidi nemá. Budeš tam hodně populární.
Takže co podnikneme?
Hele, tvoje kamarádka.
- Si říkám, copak asi chce? - Může počkat.
Ne, víš co? Dejme si na chvilku pohov.
Vypadá ustaraně. Radši si promluvte, co?
Rayi?
Tak jo. Zatím se měj, kamaráde.
Poslední šance.
Pořád to opakuješ, ale já to tak nevidím.
- …videohry… - Videohry?
- Chtěl jsem po tobě jediné. - Promiň.
To nic. Budeme muset…
Může být… Může být kdekoli.
Dobře. Začneme úplně od začátku.
Obejdeme všechna místa, kam chodíval, kde kupoval drogy, hrával pool, všechno.
Měls pravdu. Ztratili ho.
Pusť to znovu.
- Celé? - Pusť to znovu.
- Co? - Je pryč.
- Jak „pryč“? - Zdejchl se. Vzal mi auto. Je fuč.
Mělas ho hlídat.
Já vím. Promiň. Já ho hlídala. Ponocovali jsme.
- Hráli videohry… - Videohry?
- Chtěl jsem po tobě jediné. - Promiň.
- Šéfe, telefon. - To nic. Obejdeme…
Mohl…
Poručík Vega.
Jaké máte číslo?
S kým mluvím.
Však víš.
Dejte mi číslo a brnknu s videem.
Hej, rád tě zas vidím.
To chápu.
Měls být se Sugarem.
- Ne. - Tak kde je?
Do hajzlu s ním, s tebou, se mnou.
No tak jo.
Ten kolotoč mě tak unavuje, člověče.
Být za podělanýho lúzra na druhou.
Jednou jedinkrát chci udělat něco správnýho.
To zní dobře. Co tě napadá?
Chceš se domluvit?
Domluvme se.
Já za mýho bráchu.
Žádný triky, žádný dvojitý podfuky.
Jen já, vy a Danny.
To mi přijde fér.
Kdepak jseš, kámo?
To s tvým bráchou mě mrzí. Smůla.
Ale na rovinu, snaží se ti to trochu vynahradit. To si zaslouží respekt.
Něco jako poslední přání, víš?
Kristepane!
Kurva co blbneš? Ublížíš si.
Tak co? Lepší?
Hned se vrátím.
Hej, Ji?
Hej, dorazil tvůj brácha.
Podělaná smažka.
Tak jo, změna plánu.
Parchante!
Já to říkal.
Já ti to říkal.
Ji!
Danny!
Já se bál, že tě už neuvidím, brácho!
- Co se stalo? - Ne, nic. Jsem v pohodě.
Děsně mě to mrzí.
- Stačí, Joe. - Maxie?
- Bylo to jen pět kol. Nemůžu ještě pár? - Slyšels mě. Říkám, že to stačí.
Pamatuj, to je šerifovo území.
- Budou poslouchat. - Poslouchat a pozorovat.
Zpopelněný, přesně.
Zdržujete mě tu klábosením, a Corkle zatím nechává moje tělo spálit.
- Jak„pryč“? Mělas ho hlídat. - Vzal mi auto. Je fuč.
Ponocovali jsme. Hráli videohry…
- Odvedu tě zpátky. - To nejde.
- Neřekli jsme vám to? Nemám tělo. - No a co? Seženu ti jiné.
- Co prosím? - Jiné tělo?
Přesně tak. Pojď, Josephe.
Tak moment, moment. Jak to myslíte?
BEZ SIGNÁLU
- Co kdyby se znova narodil? - To už znovu nepodstoupím.
Žádný triky, jasný? Žádný dvojitý podfuky.
Jen já, ty a Danny.
To mi přijde fér. Kdepak jseš, kámo?
- Vlez si do kufru tamtoho auta. - Dobře.
Pane Jordane, nic tak krásného neznám. Ani v nebi.
Nemá to lehké.
Chtělo to odvahu vydat se sama až sem a bojovat za otce.
Zbožňuje ho.
S těmi otrapy si neporadí.
Potřebuje pomoc, má problémy. Udělejte něco.
Pomůže jí jedině Farnsworth. A ten je po smrti.
Můžeš být Farnsworthem.
Jsi nějak potichu.
Jak se cítíš, Johne?
Jsem v pohodě.
Víš, co to znamená, viď?
Já to udělat musel. Neměl jsem na výběr.
Cos to říkal?
Ale nic.
Pojď do postele.
Promiňte, že na vás tak zírám.
To nevadí. I já taky trošku zírám.
Jsem úplně zmatená.
Nepřišla jsem ani tak poděkovat, jako spíš abych…
Abych vás znova spatřila.
To je báječné!
- Báječné! - Zázrak.
Zázrak? Proč?
Že by mohl muž jako Bruce Farnsworth
o lidech smýšlet stejně, jako to učili mne.
Že by mu záleželo na štěstí druhých.
- Tak se taky dá žít, nebo ne? - Ano, tak to bylo myšleno.
Když na to u někoho narazíte, je to velké překvapení.
Tak proto asi zírám.
Nemůžu si pomoct.
Cítím se najednou jaksi příjemně, naživu a šťastná.
Něco ve vašich očích a v tom, co se skrývá za nimi,
to se snažím spatřit.
Překlad titulků: Kateřina Jabůrková