Опитах се. Наистина, как ли не се старах.
Не!
Опитах всичко.
Но някои живеят чрез насилие.
И те, за съжаление…
не разбират от друго.
Сергей Охеда?
ДВА ДНИ ПО-РАНО
- Не ми харесва. Лоша идея. - Все го повтаряш.
Защото го мисля.
Дори Сатаната му дължи пари.
Именно. Той познава подходящите хора.
Ще си поиска дължимото.
Да рискуваме, да го пуснем в системата.
Имаш доказателства, вече не е само видеозаписът.
Вдигни тревога, човече.
И кой ще се притече на помощ? Полицията ли?
Или кметството?
В разпродажбата са замесени много по-влиятелни хора от шерифа.
Том, ако вземем погрешно решение, Дани ще умре.
Вега ме е притиснал.
Нямаме време, трябва ми Сергей.
Обади се, уреди среща. Аз ще отида да видя дали Дани е добре.
Добре, приготви се.
Помни - това е територия на шерифа. Ще слухтят.
Да, и ще наблюдават.
Чао.
- Вера Новак? - Да кажем. И?
- Нося ви нещо. - Така ли?
Ще слухтят.
- Вега. - Искам да го видя.
А аз искам Джи - утре.
Преди да направя нещо, искам да се уверя, че е добре.
Дадено, имаш думата ми.
- Заповядай. - Идвам.
Рабино!
Вратата!
Здравей.
- Здрасти. - Как си?
- Добре съм. - Така ли?
- Да, не съм спал, но не е страшно. - Радвам се да те видя.
Извинявай за ядовете. Сигурно съм един от най-лошите ти клиенти.
Не, Дани, изобщо не е така.
Да, но не ти плащам. Бия се, не слушам съвети.
Караш ме да броя костюми.
Трябвало е да следиш бройката от самото начало.
Така е.
Та значи…
Имаме проблем.
Какво имаш предвид? Джи добре ли е?
Да, засега. Но това, че си в ареста, че те арестуваха…
Това е само претекст. Всичко е заради Джи и Вега.
Знае, че Джи е жив ли?
И какво прави ченгето? Какво иска?
- Дани, трябва да ми се довериш. - Какво иска, Шугър?
- Иска размяна. - Какво?
- Мун, свършвай. - Тъкмо дойдох!
- Нали няма да я направиш? - Чуй ме.
Моля те…
- Тръгвай. - Сериозно, недей!
Каквото и да става, както и да изглежда…
Не разменяй… Ей! Аз само…
Не го прави!
Шугър, недей!
Добре де, стига!
Недей!
Кажи, Стенли.
Много съжалявам, че те безпокоя.
Добре ли си?
Не знаех на кого да се обадя, затова просто…
Добре, къде си?
- Беше едно глупаво папагалче. - Не, ти го обичаше.
Дъщерите ми пораснаха, заминаха.
Жена ми ме напусна заради преподавател по хуманитарни науки.
Хуманитарни науки! Каквото и да значи това.
Виждаш ли бодлите?
Така се защитават от тревопасните.
Има една мисъл на Пикасо за младостта…
Опитвам се да си я спомня.
Умът ми вече…
- Да поседнем ли? - С удоволствие.
Хайде.
О, боже.
Стенли, не съм данъчен адвокат.
- Какво? - И не живея в Ковина.
- А къде? - Искам да говоря с теб за сенатор Павич.
- Павич? - Да, нае те да работиш с него.
По някакъв проект.
Съжалявам, но който и да си, няма да ти кажа.
Ще ми кажеш, Стенли. Почакай, изслушай ме.
Моля те.
Значи разговорите за тв сериали, интересът ти към растенията,
преструвките, че ти пука за папагала ми Монти, бяха лъжа?
Не.
Харесваше ми да съм ти приятел. И още ми харесва.
Свестен човек си, помогни ми.
Четирите кръга. Какво представляват?
Постоянно ги виждам, не знам какво са.
Мисля, че Павич, с помощта на човек на име Хенри Торп…
е предал много от хората, които обичам.
Принудил ги е да се укрият, но не знам защо.
Не знам какво се е случило,
но е свързано с тези четири кръга и ми трябва помощта ти.
Моля те. Четирите кръга.
Това не са кръгове. Всъщност са тропосферни възли.
Тропосферни възли?
- Използват се като оръжие ли? - Нищо подобно. Те помагат на климата.
- По какъв начин? - По какъвто пожелаем.
Разпръскване на парникови газове, повишаване на O2, понижаване на CO2,
оптимизиране на добивите,
потушаване на горски пожари, предотвратяване на наводнения…
Джон, това буквално ще промени света.
- Ти ли го изобрети? - Не, аз съм само един от инженерите.
Помогнах да го разгърнем, да го сглобим. Умувал съм за…
Но тази технология е на съвсем друго ниво. Не е оръжие.
- Аз никога не бих… - Да, но те плаши.
Виждал съм го по лицето ти. Дори сега си раздвоен. Защо?
Трябва да направим нещо.
Планетата умира! Светът е в пламъци заради нас.
Това ме плаши.
Но такава сила? Да си играеш на Бог?
Ако не се страхуваш, значи си глупак.
- Трябва да вдигна. - Ще тръгвам.
Стенли…
- Да? - Готово.
- Имаш среща със Сергей. Пази се. - Чудесно.
ВАЛ
- Какво има? - Как е Джи?
- Мрънка и хленчи, сякаш той е в затвора. - Чисти се от дрогата, затова.
- Менящите се емоции са нормални. - Знам много добре.
Важно е да си там, Вал. Трябва да го наглеждаш.
- Добре, шефе. - Трябва да свършвам.
Ще звънна по-късно.
- Г-н Шугър. Какво удоволствие. - Диего.
Бях в офиса и се занимавах с едно-друго,
когато татко дойде да ми каже, че си се обадил.
Да му бе видял изражението! Толкова се зарадва.
Може ли?
- Знаеш, че не нося оръжие, Диего. - Знам.
Извинявай.
Предпазна мярка.
Сергей Охеда - шеф на картел, наречен "Лос Универсалес",
което в свободен превод значи "ние сме навсякъде".
Веднъж работих за него, преди години.
Той би казал, че съм действал половинчато, а на него такива не му минават.
Изглеждаш добре.
- Благодаря. - Сядай.
Как изглеждам аз?
Остарял.
Опитвам се да съм любезен с теб.
Ти дойде при мен. Не искаш ли да съм любезен с теб?
Да, сигурно, но не е важно.
Искаш да ти свършат нещо
и понякога съм в състояние да помогна.
Отношенията ни са строго делови.
Струва ми се, че преди от това произтекоха проблемите.
Когато го забравихме.
Откровен си с мен.
Невинаги съм бил съгласен с теб, но си откровен.
Това е рядко качество.
Знаеш ли го оня певец, Бад Бъни?
Чувал съм го.
Отивам при внучката си в Маями за негов концерт.
Хубаво.
Тя е мила, но не ми се ходи особено.
- Значи полицай? Какъв му е… - Рей Вега. Работи за теб.
Върти твоята разпродажба.
Толкова бизнеси, в над 50 държави…
Кражби на самоличност, измами с жилища, подкупи за строителство.
Стотици милиони от федерални договори на гърба на бездомните и наркозависимите.
Мръсен бизнес, Сергей, дори по твоите стандарти.
Джон, целият свят е мръсен бизнес.
Да не водим пак този спор, моля те.
И какво искаш да направя с този полицай?
- Да го убия ли? - Не.
Държи мой клиент в ареста.
И се опитва да ме изнудва. Накарай го да престане.
И да пусне клиента ми.
Това ли е всичко?
Това е.
А аз? Какво ще получа?
Ще довърша онази задача.
Адиос.
И преди да се усетя, отново работех със Сергей Охеда.
- Май някой се е оплаквал на татко. - Правим каквото трябва, Рей.
- Освободи го. - Да го освободя ли?
Прекаляваш с филмите. Никой не говори така.
Свърши се. Сергей може да те метне на дъното във варел,
без да му мигне окото.
Ще ти трябва малко време да заметеш следите си.
Оправи документите, направи каквото е нужно.
Но искам Дани да излезе още тази вечер.
Всичко свърши.
Да?
Сетих се, че нямам номера ти.
- Малцина го имат. - Ясно. Вечеря?
Още няма 17 ч. Ресторантът не е отворен.
- Добре, значи румсървис? - При теб или при мен?
"Караме по Тихоокеанското крайбрежно шосе, пак завиваме на запад.
Океанът вече е само пред очите ни, докато се носим
по ветровитите пътища към историческия Сан Симиън."
- "Ветровити пътища…" - Звучи прекрасно.
Кактус.
Да, един приятел ми го подари.
Много мило.
В моята стая няма грамофон, ти защо имаш?
- Не знам. - Имаш ли плочи?
- Нямам. - И все пак са ти дали грамофон?
Някак не е честно.
- Откъде си? - Въпроси. Започва се.
От Мериън, Пенсилвания - близо до Филаделфия.
- Братя, сестри? - Нямам братя и сестри, нито деца.
Сама съм.
- Родители? - Не си говорим.
- Защо? - По хиляди причини.
- Не харесват работата ми. - Не харесват пламенния хуманизъм?
Представяш ли си? Те са консервативни.
Искат да живея в някакъв свят от отминала епоха…
Когато всичко е било… Знам ли и аз.
Просто и ясно?
Но аз не мога и не искам, така че не си говорим.
Съжалявам.
- Не трябваше да ти казвам. - Защо да не трябва?
Защото си непознат. Току-що научих телефона ти.
- И обичам ментов сладолед с шоколад. - Ясно.
Твой ред е. Откъде си?
- Може ли да не отговоря? - Защо? Този е най-лесният.
По-лесен е, че любимият ми сладолед е шамфъстък.
- Семейство? - Сестра.
- Джен. - Що за човек е?
Тя е…
Всъщност не е…
Беше умна.
Изключително умна.
Обичаше пъзели, да решава задачи.
И беше своенравна. Имаше си мнение и не се отказваше,
докато не те убеди, че е права.
Обикновено успяваше, защото бе много убедителна.
Да.
Беше добра.
Грижовна. Можеше да е много грижовна, но и корава.
Първият ми спомен…
Първото чувство, което си спомням, е,
че не исках да я разочаровам.
Тя беше…
Необикновена.
Какво се случи с нея?
Не знам.
Тя почина.
Съжалявам. Това е ужасно.
Да, права си.
Искаш ли сладолед?
- И още как. - Така ли?
- Да. - Добре, хайде тогава.
САМ КУК ПОРТРЕТ НА ЕДНА ЛЕГЕНДА 1951-1964
БРЕНТЪН УД "УГЪМ БУГЪМ"
- Том? - Сергей е мъртъв.
- Може ли да се видим? - Във фоайето съм.
Да, самолетът му се е разбил близо до езерото Чарлс на път за Маями.
Имало е мъгла, светкавици, но още не се знае какво е станало.
- Но е сигурно, че няма оцелели, така ли? - Сигурно е.
Загинал е, екипажът също.
А Диего? Синът му?
- Винаги пътува с него. - Да видим.
- Бас държа, че не е бил в самолета. - Три жертви, двама от екипажа.
Печелиш.
Диего върти разпродажбата.
Изобщо не е бил Сергей. Защо не го знаех? Трябваше да го знам.
- Значи не си съвършен. - Да, но сега Дани няма да излезе, Том.
Разбираш ли? Трябва да дам отговор на Вега, преди…
След осем часа, това е.
Как да ти помогна, братко?
Не знам.
Сергей не беше сигурен вариант. Знаехме го, нали?
Така че сега минаваме на резервния план.
Добре.
Всичко ще се нареди. Трябваше да стане така, нали?
Да, знам.
Аз пръв станах боксьор. Много преди Дани.
В младежките местни и регионални шампионати.
Веднъж един каза, че може да стана следващият Мьон-ву Ю.
Дори следващият Пакяо.
- Много ме хвалеха. - Само ме прострелваш!
Извинявай.
Но се издъних.
Счупих си ръката и ми дадоха лекарства за болките.
После дойдоха още ядове -
майка ни се разболя от рак, а баща ни беше пройдоха.
После пак си счупих ръката, пак ме натъпкаха с опиати,
и като се почна…
- Цяла нощ ли играете? - Не гледай мен.
Безсъние - не мога да заспя.
Поне имах Дани.
Да съм с него и да виждам как постепенно се издига…
Само това ми остана.
- Но пак ще се издъня. - Не, ще се оправиш.
- Съсипвам всичко. - Все едно слушам сестра си.
- Сестра ти ли? - Всичките ти оправдания накуп.
Майка ти, ръката, хапчетата. Все едно само ти си преживял гадости.
Искаш всички да ти съчувстват и да оправят кашите ти.
Разглезено бебе.
Знаеш ли какво се готви да направи Шугър за теб?
Какво е готов да жертва за теб? И защо?
Защото си страхотен човек ли?
Не - готов е да направи нещо за друг.
Опитай някой път.
- Голяма си кучка. - А ти си загубеняк.
- По-добре загубеняк, а не кучка. - Така се утешават загубеняците.
Пич!
Прикривай ме.
РЕСТОРАНТЪТ НА ФРАНК КАФЕНЕ - ПАЙОВЕ
А къде е братът?
- Това отпада. - А какво тогава?
ПАСПОРТ
- Панамски паспорти? - За теб и дъщеря ти.
Има и за бившата ти жена, ако искаш да дойде.
Нотариален акт за вила в Плая Коронaдо.
Беше на приятел, вече не му трябва.
Разкошна е, на самия плаж. Наблизо има голф игрище.
- Банкова сметка. - "Банко Баницмо".
Парите са важни.
Предложението е истинско.
Това е подкуп.
Не те подкупвам.
Всички са добри.
Така ме учеха. В началото всички са чисти.
После животът ни променя, тръгваме по света
и вземаме решения, противни на същността ни.
И ако не се откажем навреме от тези решения,
ако не обърнем посоката,
тогава се променяме завинаги.
Това е шанс да промениш нещата.
Думите ти са верни.
Голяма част от тях са верни.
Да.
Помня изражението на баща ми в деня, когато завърших академията.
Толкова дълго беше чакал просто да се гордее с мен.
- Но този миг беше… - Бил си на правилната страна.
И пак можеш да бъдеш. Имал си потенциал и още го имаш.
Вземи ги и замини.
Започни нов живот.
Как да ти кажа… Благодаря ти, но Ел Ей е моят дом.
След всичко това да откажеш такъв шанс…
Моля те.
Замини.
- Къде е Джи? - Няма да ти го дам.
Тогава ще се върна, ще отворя килията на Дани
и ще бия звънеца за вечеря.
Ще задържа Джи, а ти рискуваш след показанията му да лежиш до живот.
В затвора няма шерифи. Ще станеш популярен в "Пеликан Бей".
И какво да правим?
Ето я твоята приятелка.
- Чудя се какво ли иска. - Ще почака.
Не, знаеш ли какво? Да спрем дотук.
- Притеснена е, май трябва да поговорите. - Рей.
Пак ще се видим, приятел.
Последен шанс.
Знаеш ли, все го повтаряш, но няма да ти се вържа.
Играли сте видеоигри?
- За едно те помолих! - Знам, съжалявам.
Ще трябва да…
Той може да е навсякъде. Ще трябва да започнем отначало.
Ще отидем на всички места, които е посещавал,
където си е купувал дрога, в билярда.
Беше прав. Изгубиха го.
Пусни го пак.
- Цялото ли? - Пусни го.
- Какво? - Изчезна.
- Как така? - Изпари се! Взе ми колата и духна.
- Трябваше да го пазиш! - Да, съжалявам.
Наглеждах го, останахме будни до късно.
- Играхме игри… - Видеоигри?
- За едно те помолих! - Съжалявам.
Шефе, търсят те.
- Лейтенант Вега. - Кажи си номера.
- С кого говоря? - Знаеш с кого.
Ще направим видеовръзка.
- Здрасти! Радвам се да те видя пак. - Сигурно.
Мислех, че си със Шугър.
- Не. - А къде е той?
Да върви по дяволите. И той, и ти, и аз.
Добре.
Толкова ми писнаха тия тъпотии! Все да съм неудачникът, който се дъни.
Поне един път искам да направя нещо както трябва.
- Умно решение. Какво предлагаш? - Искаш размяна?
Да я направим. Аз срещу брат ми.
Без номера, без прецаквания.
Само аз, ти и Дани.
Съгласен съм.
Къде си, приятел?
Съжалявам за брат ти. Кофти е.
Но иска да направи нещо добро за теб, а това е достойно за уважение.
Нещо като предсмъртно желание.
Мили боже!
Какви ги вършиш? Ще се нараниш.
Така по-добре ли е?
Връщам се веднага.
Джи?
Здрасти. Брат ти е тук.
Проклет наркоман.
Добре, промяна в плана.
Копеле!
Казах ти.
Предупредих те.
Джи!
Дани!
Мислех, че няма да те видя вече, братле!
- Какво ти е? - Спокойно, нищо ми няма.
Прости ми.
- Джо, стига. - Хайде, Макси.
- Само пет рунда, не може ли още два? - Чу ме. Казах, стига толкова.
Помни, това е територията на шерифа.
- Ще слухтят. - И ще наблюдават.
Кремира ме! Докато си дрънках с вас, извади тялото ми от самолета и го кремира.
- Как така? - Изчезна.
- Взе ми колата. - Трябваше да го пазиш!
Останахме до късно да играем игри.
- Ще те върна. - Не можеш. Казахме ти, вече нямам тяло.
Ще ти намеря друго тяло.
- Какво? - Друго тяло?
- Точно така. Хайде, Джоузеф. - Не, чакай, що за сделка е тази?
НЯМА СИГНАЛ
А ако се прероди?
И пак да го преживея?
Без номера, без прецаквания.
Само аз, ти и Дани.
Съгласен съм. Къде си, приятел?
- Влез в багажника. - Добре.
Не съм виждал нещо толкова красиво дори на небето.
Тя е в трудна ситуация.
Иска се смелост, за да дойде чак тук сама и да се бори за баща си.
Тя го боготвори.
Няма шанс срещу тези лешояди.
Има нужда от помощ, в беда е. На работа!
Само Фарнсуърт може да й помогне, а е мъртъв.
Тогава бъди Фарнсуърт.
Умълча се.
Как се чувстваш, Джон?
Добре съм.
Знаеш какво означава това.
Направих каквото трябваше. Нямах избор.
Какво каза?
Нищо.
Ела в леглото.
Съжалявам, че не спирам да те гледам така.
Няма нищо, и аз те гледам.
Много съм объркана. Не дойдох да ти благодаря, а по-скоро…
- Трябваше да те видя отново. - Много хубаво.
- Чудесно! - Чудо.
Чудо ли? Кое?
Че човек като Фарнсуърт може да мисли
както са ме учили да мисля за хората.
Че не е равнодушен към щастието на другите.
Прекрасно е да живееш така, нали?
Да, това имах предвид.
Само че когато срещнеш тази черта у някого, е голямо откритие.
Затова не мога да спра да те гледам.
Не мога да се сдържа. Чувствам се умилена, изпълнена с живот, щастлива.
Има нещо в очите ти и в душата ти,
което все се мъча да прозра.
Превод на субтитрите Живко Тодоров