- Okej, då. - Ja.
Skada honom inte.
- Och om han flyr? - Försök att inte skada honom.
Självklart.
INGA LEDIGA RUM
När personer är i knipa behöver de prata. Men du vet det gamla ordspråket.
Det jag inte vet kan inte skada mig?
- Hej. - Hej.
Hur känner du dig?
Hur känner jag mig? Mänsklig, men...
Bättre.
Henry sa att du borde ligga och vila. Han menade nog inte avtuppad på golvet.
Jag gillar att sova på golvet.
Uppenbarligen.
Du pratade i sömnen. Du ropade till nån.
Det lät som ett främmande språk.
Talar du nåt annat språk?
Ja, jag talar många andra språk.
Vad är klockan?
Över tio
Jag borde duscha och sätta igång min dag.
Jag köper kaffe.
- Nej, Melanie. - Sugar,
tror du verkligen att du kan dra in mig
i vad fan det här än är utan att behöva förklara?
Tydligen inte.
- Jag går och köper kaffe. - Okej. Kaffe.
Jag vill berätta allt för henne, men jag kan inte. Aldrig nånsin.
"Människan är lik en fläkt, hennes dagar såsom en försvinnande skugga.
Du sköljer bort dem.
De är som en dröm, som gräset som växer upp på morgonen,
men vissnar och torkar ut innan kvällen."
Ge oss en minut, Carlos.
När din mor dog... Det var svårt för mig.
Men jag fann en smula tröst i vetskapen...
...att det var hennes tid.
Men det här?
Det här är annorlunda.
En förälder som överlever sitt barn.
Jag är innerligt ledsen.
Fortfarande inte hört av Olivia?
Nej, det skulle jag ha sagt.
Hur oansvarig hon än har varit tidigare,
även under sina mörkaste tider, så skulle hon ha varit här.
Tror du verkligen nåt har hänt henne?
Ja, det tror jag.
Carlos.
Din djävel, rör mig för helvete inte.
Rör mig för helvete inte.
Moss telefon.
RING TILLBAKA. HÅLL KONTAKTEN.
Nån letar efter honom.
Jag menar, jag har så många frågor.
Vem är Djen?
Det var det enda ord jag kunde uttyda i din dröm. Djen. Vem är hon?
Hon är min syster.
Din syster. Var är hon? Har nåt hänt henn...
Det kommer nån.
- Det är Miller. - Vem är Miller?
Han är min chef.
Sugar, öppna. Jag vill prata med dig.
Är det killen som försökte knivhugga dig?
Nej. Nej, han är en vän.
Varför öppnar du inte dörren då?
För att jag inte vill.
Om vi tar handdukshållaren?
Det räcker nog inte.
Baksidan.
Nu sticker vi.
Hej.
Ledsen för det där. Jag vill bara prata med dig.
Hämta bilen. Här.
Varför gör Miller så här?
Nåt måste ha hänt. Nåt måste ha förändrats.
Stanna.
Herregud. Vad fan hände just?
Den där gamlingen med en hand?
Jag drämde till honom. Jag var tvungen.
- Han klarar sig väl? - Jadå.
Okej. Hur är han din vän?
Jag har känt honom länge.
"Jag vill bara prata." Vad var det?
Prata om vad? Vad har du gjort?
Okej, hör på.
Jag...
Jag lyssnar.
Ja, men... Hans namn är Miller.
Han och några andra, vi jobbar ihop.
Vad menar du? Som privatdetektiver?
Nej, inte... Eller, det är mitt dagjobb, men var och en har sitt eget dagjobb.
Vi ingår i en grupp.
En organisation som ingen får veta nåt om.
Nåt jag... Jag kan inte prata om det.
Jag drämde just till en kille i huvudet med en handdukshållare.
- Så du får berätta. - Jag uppskattar det.
Men det är för farligt.
Inte bara för dig, vilket det skulle vara,
utan för mig och många av mina vänner. Människor jag bryr mig om.
Det är en hemlighet som jag har bevarat ett tag nu.
Det har vi alla.
Jag har aldrig velat berätta för nån
så mycket som jag vill berätta för dig, men... jag kan inte.
Du är spion.
Språken.
Iakttar och lyssnar alltid.
Vill hellre höra om andra än prata om dig själv.
Herregud. Jag borde ha förstått.
Det är märkligt även för en jungfru.
Jag frågade dig bara saker för att jag ville veta svaren för egen del.
Du är spion.
Det är väl så det ligger till. Du är en utländsk spion.
Vi är bara här för att iaktta.
Jäklar.
Det är vårt enda uppdrag.
Åh, gud. Jag önskar jag hade en cigarett.
- Och Thorpe? - Vad är det med honom?
Han är väl också en av er?
Ja.
- Men han hjälper dig? - Jäklar.
Vad?
Henry. Det är honom de vill åt härnäst. Vi måste till universitetet.
Så, ja, vi kommer att gå över en del av Larsen-kapitlet.
Senast var vi i den paleolitiska eran.
Och framför oss på horisonten fanns den mesolitiska eran.
Vi pratar om för 30 000 år sen, neandertalare, homo sapiens
och arternas åtskillnad.
Kom igen, Henry.
Han svarar inte.
Komplexitet och motsägelse.
Förmågan att känna och tänka ett antal motstående känslor
och tankar exakt samtidigt.
Det är därför ni fortfarande finns kvar och inte era avlägsna förfäder.
Kan jag hjälpa er?
Ja, jag söker efter en vän, professor Henry Thorpe, antropologi.
Han är väldigt populär i dag.
Varför säger ni det?
Vi missade honom kanske precis?
Jäklar. Det måste vara Miller.
VAR DÄR OM EN TIMME
Nån täcker över sina spår.
Röjer undan alla som har kopplingar till Stallings.
Och?
Jag måste ta mig till Moss innan de gör det. Henry får vänta.
Okej, kom nu.
Jag måste berätta nåt som kommer göra dig arg. Men jag är också arg.
Vadå?
Mina medarbetare, Miller och några andra...
De har försökt stoppa mig från att hitta Olivia.
Vänta. Har dina medarbetare tagit Olivia?
Nej, nej. Nej, de...
Vad har de gjort med henne?
- Inget. - Herregud.
Vi skadar ingen. Vi är inte såna. Jag lovar.
- Jag ska rätta till det här. - Åh, gud.
Är hon där inne?
Nej, det är en av Stallings killar.
Han bor där och vet kanske saker vi behöver veta.
Jag vill att du stannar här, okej?
Visst, jag vill inte gå in.
Okej.
Vad gör du?
Jag ändrade mig. Jag följer med dig.
- Håll dig nära. - Okej.
Sugar.
Okej. Nu sticker vi. Kom.
Saker har spårat ur.
Det är kanske dags att vi alla saktar ner. Tar ett andetag.
Sansar oss lite.
Många kallar mig begåvad.
Men jag kan ändå inte se runt hörn.
Visst. Det är ett sätt.
Clinton kommer och flyttar dig till ett annat rum,
för säkerhets skull. Och jag är tillbaka om, säg...
Jag vet inte. Men jag kommer tillbaka.
- Okej. - Okej.
Du. Är du okej?
Jag kommer inte tillbaka utan henne.
Bra.
Det är dags.
I kväll ska jag få svar.
På ett eller annat sätt.
Jag menade det jag sa till henne.
Det här är inte vad vi står för.
Kidnappning. Mord.
Det kvittar att Moss var ett kräk.
Vi ska inte skada folk.
Vi är bara här för att bevara vårt fredliga levnadssätt.
Men det här stället förändrar oss.
Det förändrar oss alla.
Vad är det som pågår?
Uppdraget är över.
Vi har blivit hemkallade.
Vad?
- Det är sant. - Henry.
Jag är okej. Jag... Du bör nog lyssna på henne.
Vänta. Vänta. Vad?
Vi fick besked hemifrån i morse. Därför ville Miller tala med dig.
Det är därför vi är här.
- Vi går över vår utträdesplan. - Uppdraget är inte över.
Jo, det är det.
Om en dag eller så, kommer du och alla här i rummet,
alla medarbetare, att ha lämnat planeten.
- Säger vem? - Säger hemma.
Du får prata med Miller om avgångsdetaljerna.
Nej, nej. Bra försök. Men jag åker inte utan henne.
Jo, det gör du.
Jag åker inte utan henne.
Olivia Siegel.
Kvinnan jag har letat efter.
En kvinna som vissa här i rummet mystiskt nog
och helt klart inte vill att jag hittar!
Och nu?
Efter så här lång tid ska vi plötsligt bara ge oss av utan varning? Nej.
Olivia Siegel är inte uppdraget, Sugar.
Du har tappat siktet på det allmänna bästa.
Var fan är hon?
- John. - Inga fler undanflykter eller lögner.
- John. - Vänta, Henry! Snälla.
Nån måste berätta nu meddetsamma var hon är.
Jag vet att nån här inne vet.
Jag håller med. Jag ska berätta.
Nej. Det ska du inte, Henry.
Du vann. Vi ska ändå åka. Så vad spelar det för roll nu?
Jag ska berätta. Kom.
Jag fick just veta i dag. Jag...
- Och du vet var hon är? Berätta. - De gav mig en adress. Ja.
Okej. Visa mig.
Visst. Jag skriver ner den.
Adress. Efter allt det här, finns det en adress. Jag...
Ska jag förklara så gott jag kan?
Snälla.
Okej. Så...
De kom på oss... människorna.
Ja. Några gjorde det.
Och det här är de vi har skyddat?
De är mäktiga personer.
Säkert.
Så vi ska bara se åt andra hållet och låta sånt här hända?
För att skydda våra egna. De kan utrota oss när de vill.
Och nu är uppdraget över.
- Ja. - Och nu kan jag få veta.
Oavsett vad som kan ha hänt Olivia. Oavsett hur hon kan ha lidit.
Och den här... Vem det än är...
Nåns son. En politiker.
Var kräket kund hos Stallings?
- Ja. - Hur gick det till?
Hur... Hur kom de på oss?
Det vet jag inte. Och spelar det ens nån roll nu?
Självklart spelar det roll.
Mer än nåt. Det här är inte vad vi står för, Henry.
Du är inte den enda som är upprörd. Ingen där ute är glad.
Glad? Tror du att Olivia är glad över det här?
Det här borde aldrig ha hänt, Henry!
Okej. Men det gjorde det.
Vi ska åka härifrån. Så försök rätta till det.
För om hon lever, hittar du henne där.
Vänta. De berättade vad som hände hemma hos den här Stallings.
De sa att du dödade tre personer.
- Är det sant? - Jag försvarade mig.
Så du var tvungen?
Ja, de första två.
En man och en kvinna.
Det var självförsvar.
Men den tredje, det...
...var inte det.
Tankarna rusade runt.
"Jag är i fara." "Han är ond." "Tänk om han sträcker sig..."
"Kanske är det rättvisa.
Eller åtminstone berättigat."
Men sen precis innan jag...
Innan jag tryckte på avtryckaren...
...försvann alla de där tankarna och allt blev tyst.
Och...
...jag dödade honom för att jag kände för det.
Det är vansinne. Jag vet.
Jag tror, att ju längre vi stannar här, desto mänskligare blir vi.
Jag måste sticka.
I ditt arbete, under hela din tid här, hittade du dussintals människor.
Åtminstone. Kanske fler.
Du söker alltid efter män, kvinnor, barn.
Kanske den här Olivia i dag. Jag hoppas att du hittar henne.
Men utan din syster är jag rädd att du alltid kommer att vara vilsen.
Så dessa mäktiga, privilegierade människor
låg bakom Olivias försvinnande.
Nu förstår jag.
Vi blev utpressade med hot om avslöjande.
"Säg åt Sugar att lägga ner, annars avslöjar vi er hemlighet för världen.
'Utomjordingar går ibland oss.' Det skulle bli rubriken."
Det vore illa.
Jag gillar det inte, men jag fattar.
Henry har rätt. Vi har stannat för länge. Det är dags att åka hem.
RÖSTA PÅ PAVICH - AMERIKANSKA SENATEN "PÅ DIN SIDA"
PAVICH AMERIKANSKA SENATEN
- Stopp! Väktare. Upp med händerna. - Händerna uppe.
Titta. Mina händer är uppe.
Släpp vapnet.
- Okej. Ta det... - Vapnet på marken.
Jag är på din sida. Jag ska lägga vapnet...
"Stilla", sa jag.
Du måste lyssna. Vi kan inte åka härifrån.
Jag har i uppdrag att hitta en försvunnen kvinna.
Jag har hört många ursäkter för inbrott.
Ser jag ut som en pundare? Lyssna.
Min plånbok, min detektivlicens, mitt körkort,
mitt id, allt finns där.
- Vänster bröstficka. Ja. - Vänster bröstficka?
-"John Sugar." Är det ditt riktiga namn? - Mitt riktiga... Ja, sir.
- Är det din blåa bil? - Ja, sir.
Jag har kanske fel adress. Jag vet inte.
Men om du en dag får höra om en kvinna som torterats och misshandlats här
och inte försökte hjälpa henne utan bara åkte härifrån utan att kolla...
Den ångern vill du inte uppleva. Tro mig.
Agera nu. Du vill inte tänka: "Om jag kunde vända tillbaka tiden."
Rör dig inte.
Jag kollar källaren.
Hallå?
Är det nån där nere?
- Senatorns son. - Hallå?
Självklart.
Hördu.
Så, vad hittade du?
Inget. Eller, en hammare.
Men det är en källare, så det är rimligt.
Har du verkligen kollat överallt?
I stort sett.
Då misstog jag mig.
Det har du rätt i.
Så vad händer nu?
Vem sa att det var nån där nere?
En vän. Det var felaktiga upplysningar.
Det händer. Men det är pinsamt.
Vilken vän?
Du vet att jag inte kan säga det.
Konfidentiella källor är en förutsättning för min verksamhet.
Vem sa att det fanns nån i min källare?
Jag trodde inte att jag utlöste några larm.
Det gjorde du inte. Jag kom just hem från jobbet.
Tur för mig.
Otur för dig.
Du, det måste inte vara så här.
Ingen mer behöver bli skadad.
Inklusive du.
Jag har inget emot att folk skadas.
För mig är frågan: "Börjar jag med hammaren?"
Vad heter du?
- Ryan. - Ryan.
Det är över. Okej? Låt det vara nog nu, okej?
- Ja. - Låt bli. Låt bli!
Olivia.
Undertexter: Kristina Donnellan