- Ką gi, viskas. - Taip.
Tik nieko blogo jam nedaryk.
Jei jis bandys bėgti?
Pasistenk nepadaryti nieko blogo.
Žinoma.
MOTELIS LAISVŲ VIETŲ NĖRA
Kai žmonės turi problemų, jiems reikia išsikalbėti. Bet žinai tą seną patarlę?
Mažiau žinai, ramiau miegi?
- Sveikas. - Sveika.
Kaip jautiesi?
Kaip jaučiuosi? Na, kaip mirtingasis, bet...
Geriau.
Žinai, Henris sakė, kad nesikeltum iš lovos ir ilsėtumeisi.
Nemanau, kad tai reiškia, jog tau reikėtų atsijungti ant grindų.
Aš neatsijungiau. Man patinka miegoti ant grindų.
Na, panašu.
Tu kalbėjai per miegus.
Kažką kvieteisi.
Tik man nepažįstama kalba.
Moki užsienio kalbą?
Taip, moku daug užsienio kalbų.
Kiek dabar valandų?
Kelios minutės po dešimtos.
Man reikėtų nusimaudyti ir pradėti dieną.
Nupirksiu kavos.
- Ne, Melani. - Šugeri,
tu rimtai ir nuoširdžiai manai, kad gali mane įvelti
į kažkokius juodus reikalus, bliamba, be jokio paaiškinimo?
Na, turbūt ne.
- Parnešiu kavos. - Gerai. Kavos.
Norėčiau jai viską papasakoti, bet negaliu. Niekada negalėsiu.
DEIVIDAS SIGELIS 1988-2023
„Žmogus panašus į vėjo dvelksmą, jo dienos kaip praslenkantis šešėlis.
Tu pašalini žmones
kaip rytmečio sapną, kaip žaliuojančią žolę.
Rytą ji žydi, vakare nukertama ir sudžiūsta.“
Karlosai, palik mus minutėlei.
Kai mirė tavo mama, man buvo labai sunku.
Bet šiek tiek guodė žinojimas...
kad jai atėjo laikas.
O tai?
Tai visai kas kita.
Tėvui laidoti savo vaiką.
Aš tave labai užjaučiu.
Nieko negirdėt iš Olivijos?
Ne, būčiau tau pasakęs.
Kad ir kaip neatsakingai ji elgėsi praeityje,
net ir nusiritusi į patį dugną, ji būtų čia atėjusi.
Tikrai manai, kad jai kažkas nutiko?
Taip, tikrai.
Karlosai.
Jie sėdi bare Ir moka man grašius
Klausdami, ką čia darau
Sumautas šūdžiau, nedrįsk manęs liesti!
Nedrįsk manęs liesti, bliamba.
Moso telefonas.
PERSKAMBINK.
Kažkas jo ieško.
Turiu tau krūvą klausimų.
Kas yra Džen?
Tai vienintelis žodis, kurį supratau, kai kalbėjai per miegus. Džen. Kas ji?
Ji mano sesuo.
Tavo sesuo. Kur ji? Jai kas nors nutiko...
Kažkas ateina.
- Mileris. - Kas tas Mileris?
Mano bosas.
Šugeri, įleisk. Noriu su tavim pasikalbėti.
Ar čia tas, kuris bandė tave nudurti?
Ne. Ne, jis draugas.
Jei jis draugas, kodėl jo neįsileidi?
Todėl, kad nenoriu.
Kas, jei trinktelėtume jam rankšluosčių kabykla?
Kabykla čia nepadės.
Spėjo pasprukti.
Eime.
Nepyk. Aš tik noriu pasikalbėti.
Atvaryk mašiną. Imk.
Kodėl Mileris taip elgiasi?
Turbūt kažkas atsitiko. Turbūt kažkas pasikeitė.
Sustok.
O Dieve. Kas čia buvo, bliamba?
Tas senis, pakėlęs tave viena ranka.
Aš jį išjungiau. Turėjau jį išjungti.
- Taip. Taip, nieko jam nenutiks. - Jis atsigaus, tiesa?
Gerai. Koks jis tau draugas?
Mes pažįstami jau labai seniai.
„Tik noriu pasikalbėti“. Ką jis turėjo galvoje?
Apie ką pasikalbėti? Ką tu padarei?
Gerai, klausyk.
Klausyk, aš...
Aš klausau.
Taip, bet... Na, jis vardu Mileris.
Jis ir kiti žmonės, mes kartu dirbame.
Kuo dirbate? Esat privatūs detektyvai?
Ne. Noriu pasakyt... Na, tai mano pagrindinis darbas,
mes visi turim savo pagrindinį darbą.
Mes esam grupės nariai.
Na, tokios organizacijos, apie kurią niekas neturi žinoti.
Apie ją aš negaliu tau pasakoti.
Aš ką tik trenkiau rankšluosčių kabykla vyrukui per galvą.
- Todėl tu man viską pasakysi. - Ačiū tau už tai.
Bet negaliu tau sakyti tik dėl to, kad tai pavojinga.
Ne tik tau, patikėk,
bet ir man bei mano draugams. Man brangiems žmonėms.
Šią paslaptį seniai nešiojuosi savyje.
Kaip ir mes visi.
Niekam niekada nenorėjau jos išduoti labiau,
nei norėčiau išduoti tau, bet negaliu.
Tu šnipas.
Užsienio kalbos.
Visada stebi, visada klausaisi.
Domiesi kitais žmonėmis, o apie save nieko nepasakoji.
Na, taip, o Dieve. Kaip aš iš karto nesupratau?
Nors ir esi Mergelė, man turėjo kilti įtarimų.
Vienintelė priežastis, kodėl uždavinėjau tau klausimus,
yra ta, kad norėjau žinot atsakymus.
Tu šnipas.
Štai kur šuo pakastas. Tu esi užsienio šnipas.
Mes tik stebime.
Po galais.
Tai mūsų misija. Vienintelė mūsų misija.
O Dieve. Kaip norėčiau parūkyti.
- O Torpas? - Kuo jis čia dėtas?
Jis irgi jūsiškis, taip?
Taip.
- Jis tavęs nesivaiko. Jis tau padeda? - Velnias.
Kas?
Henris. Dabar jie važiuos pas jį.
Važiuojam. Važiuojam į universitetą.
Taip, mes dar aptarsime tą Larseno knygos skyrių.
Praėjusį kartą kalbėjome apie vėlyvąjį paleolitą.
Dabar atėjo eilė mezolitui.
Kalbu apie laikotarpį prieš 30 000 metų, neandertaliečius, šiuolaikinius žmones
ir biologinių rūšių pokyčių raidą.
Nagi, Henri.
Jis neatsako.
Sudėtingumas ir prieštaravimas.
Gebėjimas turėti visą paletę prieštaringų jausmų
ir minčių vienu metu.
Todėl jūs esate čia, o jūsų tolimųjų protėvių nebėra.
Kuo galiu padėti?
Ieškau savo draugo - antropologijos dėstytojo Henrio Torpo.
Šiandien jis labai populiarus.
Kodėl taip sakote?
Gal paprasčiausiai apsilenkėm?
Velnias. Tai Milerio darbas.
BŪK TEN PO VALANDOS.
Kažkas naikina savo pėdsakus.
Bando nutildyti visus, kas buvo susiję su Stolingsu.
Ir?
Turiu pirmas suspėti pas Mosą. Henriui teks palaukti.
Gerai, einam.
Turiu pasakyti tau tai, kas tave supykdys.
Tik žinok, kad ir aš dėl to pykstu.
Kas?
Mano žmonės... Mileris ir kiti...
Jie bando mane sustabdyti, kad nebeieškočiau Olivijos.
Pala. Oliviją pagrobė tavo žmonės?
Ne. Ne, jie...
Ką jie jai padarė?
- Nieko. - O Dieve.
Mes nekenkiam žmonėms. Mes ne tokie. Girdi? Patikėk manim.
- Aš viską sutvarkysiu. - O Dieve.
Manai, ji ten?
Ne, ten Stolingso žmogus.
Jis čia gyvena ir gali žinoti ką nors, kas mums padės.
Tu lik čia. Gerai?
Gerai, nes ir nenoriu ten eiti.
Gerai.
Ką tu darai?
Aš persigalvojau. Eisiu kartu.
- Būk šalia. - Gerai.
Šugeri.
Gerai. Eime. Nagi.
Padėtis tapo nevaldoma.
Gal atėjo laikas sustoti. Atsikvėpti.
Tai vienas iš tų atvejų, kai reikalingas šaltas protas.
Daug kas sako, kad esu labai talentingas.
Bet negaliu numatyti, kas laukia už kampo.
Taip. Kito kelio nėra.
Ateis Klintonas ir palydės tave į kitus apartamentus
dėl viso pikto. Aš grįšiu, sakykim, po...
Nežinau. Bet aš grįšiu.
- Aišku. - Gerai.
Viskas gerai?
Be jos aš negrįšiu.
Gerai.
Na štai.
Šįvakar gausiu atsakymus į kai kuriuos klausimus.
Vienaip ar kitaip.
MILERIS
Aš jai nemelavau.
Mes ne tokie.
Žmonių grobimas. Žmogžudystės.
Nesvarbu, kad Mosas buvo nenaudėlis.
Mes neturėtume kenkti žmonėms.
Vienintelė mūsų buvimo čia priežastis - saugoti taikų gyvenimą.
Bet ši vieta mus keičia.
Keičia mus visus.
Kas čia vyksta?
Mūsų misija baigta.
Mus atšaukė.
Ką?
- Tai tiesa. - Henri.
Man viskas gerai. Verčiau paklausyk jos.
Pala. Ką?
Šį rytą gavome žinutę iš namų.
Todėl Mileris ir norėjo su tavim pasikalbėti.
Todėl čia ir susirinkome.
- Peržiūrim išvykimo planus. - Misija nebaigta.
Baigta.
Po dienos ar kelių tu ir visi esantys šiame kambaryje,
visi mūsų bendradarbiai išsiskirstys po pasaulį.
- Kas taip pasakė? - Namai.
Aptark su Mileriu išvykimo detales.
Ne. Puikus bandymas. Bet be jos aš niekur neišvažiuosiu.
Išvažiuosi.
Be jos aš neišvažiuosiu.
Be Olivijos Sigel.
Tai moteris, kurios ieškau.
Moteris, kurios kai kurie iš jūsų kažkodėl
ir akivaizdžiai nenorit, kad rasčiau!
Ir kas dabar?
Po šitiek laiko staiga ir be jokio perspėjimo
turim susirinkti daiktus ir dingti? Ne!
Olivija Sigel nėra mūsų misija, Šugeri.
Tu išklydai iš kilniojo tikslo kelio.
Po galais, kur ji?
- Džonai. - Ne, palauk. Gana išsisukinėt ir meluoti.
- Džonai. - Palauk, Henri! Prašau.
Verčiau tučtuojau man pasakykit, kur ji.
Žinau, kad kažkas iš jūsų tai žino.
Sutinku. Aš pasakysiu.
Ne. Nedrįsk, Henri.
Tu laimėjai. Mes visi išvažiuojam. Tai koks dabar skirtumas?
Aš tau pasakysiu. Einam.
Sužinojau tik šiandien. Ir aš...
- Žinai, kur ji? Pasakyk. - Man pasakė adresą. Taip.
Gerai. Noriu jį žinoti.
Gerai. Aš tau jį užrašysiu.
Adresas. Pagaliau turiu adresą.
Galiu pabandyt tau paaiškinti?
Pabandyk.
Gerai. Taigi...
Jie sužinojo apie mus... tie žmonės.
Taip. Kai kurie.
Ir štai tokius žmones mes gynėme?
Jie įtakingi žmonės.
Neabejoju tuo.
Ir todėl turėtume užmerkti akis?
Nieko nedaryti ir leisti jiems toliau siautėti?
Kad apsaugotume saviškius.
Jie galėtų mus sunaikinti tą pačią minutę, jei tik norėtų.
O dabar mūsų misija baigta.
- Taip. - Ir dabar jau galima man pasakyti.
Ir nesvarbu, kas galėjo nutikti Olivijai.
Nesvarbu, ką jai teko iškęsti.
O jis... Kas jis bebūtų...
Politiko sūnus.
Tas suskis buvo Stolingso klientas?
- Taip. - Kaip tai nutiko?
Kaip mes... Kaip jie apie mus sužinojo?
Šito aš nežinau. Ir koks jau dabar skirtumas?
Didelis.
Labai didelis. Mes ne tokie, Henri.
Žinai, tu ne vienintelis čia nusivylęs. Niekas iš mūsų tuo nesidžiaugia.
Nesidžiaugia? Manai, Olivija džiaugiasi?
Tai neturėjo nutikti, Henri!
Neturėjo. Bet nutiko.
Mes išvykstam. Užbaik tą reikalą.
Nes jei ji dar gyva, rasi ją ten.
Pala. Man papasakojo, kas nutiko Stolingso namuose.
Sakė, kad tu nužudei tris žmones.
- Ar tai tiesa? - Aš gyniausi.
Vadinasi, buvai priverstas?
Pirmuosius du - taip.
Vyrą ir moterį.
Tai buvo savigyna.
Bet su trečiuoju...
ne.
Manęs niekaip neapleido tos mintys.
„Man gresia pavojus. Jis - blogas žmogus. Kas, jei jis paims...
Gal tai yra teisingumas.
Ar bent jau pateisinama.“
Bet prieš pat man...
Bet prieš pat paspaudžiant gaiduką...
visos tos mintys išsisklaidė, ir mane apėmė ramybė.
Ir...
Nužudžiau jį, nes to norėjau.
Tai beprotybė. Žinau.
Manau, kad kuo ilgiau čia esam, tuo tampame žmogiškesni.
Aš jau eisiu.
Savo darbe... per visą laiką čia... radai dešimtis žmonių,
ar ne? Mažiausiai. O gal ir daugiau.
Tu nuolat ieškai vyrų, moterų ar vaikų.
Gal šiandien - Olivijos diena. Tikiuosi, kad ją rasi.
Bet bijau, kad be savo sesers niekada neturėsi ramybės gyvenime.
Su Olivijos dingimu
susiję įtakingi ir privilegijuoti žmonės.
Dabar suprantu.
Mus šantažavo grasinimu demaskuoti.
„Liepkit Šugeriui mest tą reikalą, antraip atskleisim pasauliui jūsų paslaptis.
„Ateiviai tarp mūsų“. Štai kokia galėtų būti antraštė.“
Būtų blogai.
Man tai nepatinka, bet aš suprantu.
Henris teisus. Per ilgai čia užsibuvome. Metas namo.
BALSUOKIT UŽ PAVIČIŲ JAV SENATAS
PAVIČIUS JAV SENATAS
- Stot! Apsauga. Rankas aukštyn. - Keliu rankas.
Žiūrėk. Aš pakėliau rankas.
Mesk ginklą.
- Gerai. Prašau, tik... - Mesk ginklą ant žemės.
Gerai. Nieko blogo nepadarysiu. Tuojau padėsiu ginklą...
Pasakiau nejudėt!
Paklausyk manęs. Mes negalim iš čia išvažiuoti.
Esu privatus detektyvas. Mane pasamdė surasti dingusią moterį.
Esu girdėjęs daugybę pasiteisinimų dėl įsilaužimo.
Aš tau panašus į narkomaną? Paklausyk manęs.
Mano piniginėje detektyvo licencija, vairuotojo pažymėjimas,
asmens dokumentas. Viskas piniginėje.
- Vidinėje kairėje švarko kišenėje. - Vidinėje kairėje?
- Džonas Šugeris. Tikra tavo pavardė? - Mano tikra... Taip, pone.
- Ta žydra mašina - tavo? - Taip, pone.
Klausyk, gal supainiojau adresą. Nežinau. Gal aš klystu.
Bet jei kada sužinosi, kad šiame name buvo kankinama
ir niekinama moteris,
o tu nė piršto nepajudinai, kad jai padėtum...
Išėjai nė nepatikrinęs...
Kankinsies visą gyvenimą, žmogau. Patikėk manim.
Reikia veikti dabar. Kad vėliau netektų galvoti:
„Jei tik galėčiau viską pakeisti. Jei galėčiau atsukti laiką atgal.“
Nejudėk.
Patikrinsiu rūsį.
Yra kas?
Ten yra kas nors?
- Taip. Senatoriaus sūnus. - Yra kas nors?
Žinoma.
Na, ką radai?
Nieko. Na, plaktuką.
Aš savo plaktuką irgi laikau rūsyje.
Visur apžiūrėjai?
Maždaug.
Na, turbūt suklydau.
Teisingai galvoji.
Kas toliau?
Kas tau pasakė, kad ten kažkas yra?
Draugas. Tai buvo klaidinga informacija.
Pasitaiko. Man labai nemalonu.
Koks draugas?
Koks drau... Šito negaliu pasakyti.
Konfidencialūs šaltiniai... Būtina mano darbo sąlyga.
Kas tau pasakė, kad kažkas yra mano rūsyje?
Signalizacija, regis, nesuveikė.
- Tu dirbai profesionaliai. - Tikrai?
Tiesiog grįžau iš darbo.
Man pasisekė.
Priešingai nei tau.
Tau nereikia šito daryti.
Daugiau niekas neturi nukentėti.
Įskaitant tave.
Tiesą sakant, manęs nejaudina, kad žmonės nukenčia.
Tik, va, galvoju, ar man pradėt nuo plaktuko?
Kuo tu vardu?
- Rajanas. - Rajanai.
Viskas baigta. Aišku? Tu pralaimėjai.
- Taip. - Nešauk!
Olivija.
Išvertė Laima Banionienė