ШУҐАР
Я погано сплю.
Кошмари.
Навряд чи тепер я один такий.
Хоча Вайлі наче виспався.
- Алло. - Доброго ранку.
Доброго. Все нормально?
Так, дзвоню відмітитися і побажати доброго ранку.
Дякую. Доброго ранку.
- Як твій пес? - Це не мій пес.
Це просто пес. Пес, який хропе і пацається уві сні.
Тому він... На жаль, він...
Як це слово?
Unhaltbar? Okungaphatheki?
Неприйнятний.
Точно. Неприйнятний пес.
Піду я вже працювати,
але хотів спитати, чи ти нічого не чула.
Про внучку Сіґела?
Так.
За ці чотири години, що ти мені не дзвонив?
Ні, до мене інформація не надходила.
Гаразд. Це добре. Потім поговоримо. Дякую за...
Шуґар, я повторю. Мені не подобається, що ти взявся за цю справу.
Я розумію.
Чому вона це повторює? Що її так непокоїть?
Окрім препаратів і кошмарних снів,
а ще іноді рука тремтить,
я в порядку.
Ще один погожий день у Каліфорнії.
Я тобі дзвонила.
Вибач. Я хотіла відіспатися. Вимкнула телефон. А що?
Учора ввечері один чоловік...
Вибач. Я готую сніданок. Один чоловік приходив,
- питав про тебе й Кармен. - Чорт.
Я не сказала. Вдала дурну.
«Що я знаю про сестру
- і її справи». Так? - Добре.
Але думаю, вони не повірили.
Вибач, що турбую, але тут мої діти,
а той тип мене налякав.
- Спокійно. Я вже їду. - Добре.
Ти нормальний?
Я ненавмисне.
Молодчина, Тересо. Супер-пупер.
Привіт. Усе нормально?
Вибач, але я не мала вибору.
А ось і вона. Нарешті. Мелані Меттьюз.
ЧАРЛІ
Чарлі – давній друг, з яким я охоче працюю.
Так.
Цивільна, але я їй довіряю.
Я був у душі.
Ага. Що там?
Де?
Добре, я вже їду.
Зараз вона стежить за Мелані Меттьюз.
Хоча не думаю, що Мелані причетна до зникнення Олівії.
Але після вчорашньої розмови ясно –
вона знає більше, ніж каже.
- Привіт. У Шуґара собака? - Привіт, Чарлі.
Це не мій. Давно вона там?
Вісім з половиною хвилин.
І як вона тобі?
Не знаю, Шуґ. Як жінка, що веде машину
- з пункту А в пункт Б. - Ага.
- Думаєш, там Олівія Сіґел? - Чарлі, я не знаю, хто там.
Бачиш той новенький пікап F-150?
- Бачу. - Скажи, гарний?
- Гарний, як для такого району. - Ага.
А через дорогу ще один, бачиш? Такий самий, F-150.
Бачиш стрьомного пацика за кермом?
Не слухає музику. Не залипає в телефон. Пильнує.
- Так. Він на роботі. - Ага.
Мені це не подобається.
Піду гляну.
Якщо мене не буде через десять хвилин?
Ясно. Тоді скину номери їхніх тачок Рубі.
Добре.
Я ж кажу, я нічого не знаю.
- Аякже. - Оскільки ваш друг Кліффорд –
мудак, бʼє дружину і, як я розумію,
головний підозрюваний у справі вбивства Тересиної сестри,
якби я знала, де він,
я б звернулася в поліцію задовго до того, як ви спитали.
Я думаю, ти брешеш.
Чесно, я не знаю.
Господи. Я не можу... Спробуймо інакше.
Васкес, як Кармен.
Герой сніданку, принесеш...
Олівія повʼязана з Кармен Васкес,
через неї – з Кліффордом Картером, через нього – з Мелані...
Я розумію. Однозначно, логіка є. Ця...
Я бачу цей логічний ланцюжок.
але якщо помислити нелогічно, я б сказав, інтуїтивно...
...через неї – з тими, хто нагорі,
- тому... - Чорт.
Не зараз. Мені треба йти.
Не зараз.
Я думаю, ти брешеш, але я не зовсім упевнений,
бо ти навела кілька логічних аргументів.
Тому ми встромимо руку твоєї подруги Тереси в цей блендер...
Не зараз.
- ...увімкнемо... - Що?
- ...і далі буде видно. - Що?
Авжеж, ти кричатимеш. Ми знаємо.
- Діти почують крик... - Не треба.
...і розплачуться.
- Але що зробиш ти? - Будь ласка.
Що ти тоді скажеш про Кліффа?
От що мене найбільше цікавить.
Ну давай.
Подивимося.
- Ні! Будь ласка! - Заради бога, я скажу!
- Я знаю. - Ні!
Не треба!
Тересо, відчини!
Тересо, відчини двері!
Тересо, я знаю, ти там. Я чую. Відчиняй. Не барися.
Більше народу – веселіше.
Ну, Тересо.
Ми ж говорили.
Дзвоню – відповідай.
Перепрошую за двері. Ми готували смузі.
А хто ці люди?
А ти хто, братуха?
Я вам не братуха, це раз. Я судовий виконавець.
А Тереса Васкес – моя підопічна.
Ти її наглядач?
У квартирі безлад. Що ти собі думаєш?
Забула, що через годину прийдуть з органів опіки?
Забула про зустріч. Забула. Геть забула про... Ну супер.
Усім вийти. На вихід. Бігом. Ви, ви, ви, ви – мотайте.
А ви допоможіть їй прибрати. Ідіть!
Я зараз документи перевірю,
побачимо, хто ще порушує УДЗ.
На вихід! Бігом. Виходь, мужик. Геть.
Нє. Нє, старий.
Що «нє, нє»? Виходь!
У такому костюмі? З таким годинником? Ні, ні.
Справжній державний інспектор за все життя
на таке не заробить.
Гарний костюм?
Розказуй, хто ти такий.
Я відчуваю дивну спокусу. Ану ж як натомість...
Що?
Це вже Чарлі.
Що?
Що за херня?
Ти – зі мною.
- А вони хай не рухаються. - Добре.
Сидіть.
- Бери дітей. - Якого хріна, Шуґар?
Та отож.
Я ж казав доглядати пікап, як рідну маму.
Та я знаю.
Бл***.
- Дякую. - Так.
- Чарлі, вивези їх. - Добре. А що з собакою?
Бос.
Фокус.
Дзвони Менні.
Не відповідає.
- Ми їдемо звідси. - Що?
Бігом.
Неймовірно – ти за мною стежив.
Заходь. Хороший.
Усе добре. Я тримаю.
Привіт, незнайомцю. Яка приємна несподіванка.
Надіюся, ти не проти, що я так прийшов.
Без дзвінка.
Я зовсім не проти.
Зайдеш?
Мені потрібна послуга.
Ну звісно.
Джон Стівен Шуґар, народився 2 вересня 1976 року в Шаґрін-Фоллз, Огайо.
Один з двох дітей. Батько – електрик.
Помер, коли Джону було 12. Мати – вчителька на пенсії.
Ану-ану. Розумник.
Високі оцінки в державній школі.
Відмінник у Вассарі. Після цього – і це цікаво –
він записався у ВІМ у Монтереї.
Військовий інститут мов. Інтенсивний експрес-курс.
Російська, іспанська, урду – все на світі.
Те, на що йдуть роки, ці люди вивчають за тижні.
Ти ба.
- І хто там вчиться? - Багато людей.
Офіцери, майбутні чиновники Держдепу,
- майбутні дипломати. - Майбутні шпигуни.
Аякже. Хто цей хлопець, Кенні?
Копай далі.
Добре, що з тобою нічого не сталося.
І ти неушкоджена.
Ти повинна все розповісти.
Чому ти там була?
Як знаєш Тересу?
Я волонтерила в притулку.
Допомагала жінкам вибратися зі стосунків з абʼюзером.
Колись давно я допомогла Тересі втекти від чоловіка-чудовиська.
А тоді, місяць тому, мені подзвонила її сестра Кармен.
Обидві чудові жінки. Обом дико не щастить з чоловіками.
І Олівія мені тоді допомагала. Їй страшенно подобалося.
Вона забувала про себе, так само як я.
Це рятує від власних демонів, дурних проблем і...
Вона любила Кармен. Вони дуже зблизилися.
За цей час Олівія... вона... не вживала? Була...
Ніяких наркотиків.
Аж доки...
...що? Що далі? Тобто щось сталося.
У ту ніч вона подзвонила мені з будинку Кармен.
Була дуже налякана.
Усе погано.
Кармен не відповідала,
а я дзвонила.
Тому вирішила приїхати.
Там була кров, і вона...
Кармен, вона...
Тому я... я дзвоню в поліцію. Набираю.
Там пістолет, на камінній полиці.
І це незрозуміло, поки цей тип... Він заходить.
У нього в руках мішок для трупів.
Хто тримає напоготові мішки для трупів?
Хто... хто?
Пістолет був отам. А тип був отам.
Він мене побачив. Йому не сподобалося, що я його теж побачила.
І тому...
Так.
- Я не хотіла. Не хотіла. - Не бійся.
Вона нічого поганого не скоїла.
- Чому ж ви не викликали поліцію? - Я повторювала це знову і знову:
«Треба було подзвонити», а вона відмовилася.
- Щоб не було скандалу. - Якого скандалу?
Я бачив судимості Кліффорда.
Поліція нагородила б її медаллю і зробила масаж ніг.
Заради сімʼї вона готова на все. Сімʼя на першому місці.
Вони два роки не потрапляли в таблоїди...
- Ого. - ...а тепер – таке.
Вона запанікувала. Ми обидві запанікували.
Тоді я бачила її востаннє.
Тобто це ж моє дитя.
Принаймні я люблю так про неї думати.
Та це було по-дурному.
Вона робить багато дурниць, але я теж не відстаю.
Тому що вже тут удієш.
Ти її любиш.
Я думаю, якщо ти втнеш якусь дурницю,
це буде найкраще виправдання.
Сказав, як справжня Діва.
Ми її знайдемо. Добре? Знайдемо.
Я її знайду.
Обіцяю.
Хто ти, Джон Шуґар?
ВИЯВЛЕНО НЕСАНКЦІОНОВАНИЙ ДОСТУП
ЛЕЙКЕН-АВЕНЮ, 1551
Хто це?
АГЕНТСТВО НАЦІОНАЛЬНОЇ БЕЗПЕКИ
ОСОБОВА СПРАВА, ТАЄМНО
Закінчує він цей інститут, іде в морпіхи.
Дивне життя.
Ані дружини, ані дітей?
На що його підчепити?
Завжди є мати.
І то правда.
Гелен Шуґар,
нині проживає у Флеґстаффі, Аризона.
Берні, я бачила першу версію фільму. Хлопчик геніальний.
Не посперечаєшся. Грає класно. Дуже.
Це змінить його життя.
Нашого сина номінували за найкращу роль другого плану в дитинстві,
тепер отримає «Оскара» за найкращу роль.
Я думаю, в нього справді є шанс. Що не так?
Імовірно, що походеньки Дейві випливуть на світло.
Скажи, як її звати. Я зможу закрити їй рота.
Справа набагато складніша.
Той детектив.
Так. Шуґар.
Дейві сказав, що в цьому тобі допомагає.
Він сидів і нудився.
А від нудьги він влазить у халепи.
- Тому я дав йому завдання. - Так.
Що?
Успішно?
Так, брателло.
- Розумно. - Дякую.
Великий успіх.
То що я думаю про історію Мелані?
Не знаю. У минулому Олівія наламала дров,
тому не хотіла знову зганьбити родину.
Логічно.
Хоч ясно тепер, чому труп у багажнику.
А далі що? Коли вляглася паніка,
людина кличе на допомогу, правильно?
А Олівія не покликала. І мене це турбує.
Що хтось десь не хотів, щоб вона просила допомоги.
...виживе на самоті. Йому треба допомогти.
Миска з водою повна.
Клінтон принесе тобі вечерю. Кіно я ввімкнув.
Ви здуріли?
Не настільки.
- Бувайте, місіс Дітріксон. - Що таке?
Ух ти. Реально хороший фільм.
Ви хочете його вбити?
- Класика. - Які жахливі слова.
А ви думали, я хто?
Той, що у вітальні гарної леді каже:
«Я страхую життя чоловіків»?
Може, просачкувати?
Але ні, треба йти.
Ви жахлива людина.
- Ти щасливчик. - А ви чудова,
- але добре, що я не ваш чоловік. - Ідіть звідси.
- Піду, ще й як піду. - Ну все.
Я швидко піду звідси.
Буду пізно.
Не те щоб я не любив хороших вечірок.
Давні друзі. Добра музика. Як таке можна не любити?
Коротше, я вже тут. Годі скиглити. Раніше зайду – раніше вийду.
У житті не бачив нуднішої вечірки.
Прошу уваги!
Увага!
Я говоритиму мовою цієї країни,
якщо ви не проти.
Кажуть, мені треба практикуватися.
Ми знову зібралися.
Розбігаємося, повертаємося.
Виходимо до людей, виконуємо свою роботу.
Важливу роботу. Яку не можна занедбати.
Але сьогодні ми повернулися одне до одного.
Я така рада бачити кожного й кожну з вас...
тут, у безпеці.
Отже, там їжа. І напої.
Там янгольський бісквіт, який навчилася пекти Мія.
Тож ласкаво просимо.
Надіваєш крислатий капелюх, мастишся кремом від сонця,
та все одно виходиш надвір,
і шкіра наче натягнута.
А ти, Шуґар?
На пляж?
- Любиш ходити? - Так.
Обожнюю пляжі.
Перепрошую.
Рубі мала рацію. Маєш неперевершений вигляд.
Привіт, Генрі. Я й не бачив, як ти зайшов.
Та я щойно приїхав. Робота.
- Усе добре? - Чудово.
Ходімо, я чув, тут є бісквіт.
Перехрестя в районі Шібуя знаєш?
Ніколи там не був.
Та ти що. Поїдь, Генрі. Ти зафанатієш.
Найжвавіше перехрестя на землі.
Три тисячі людей переходять дорогу кожні дві хвилини.
Увесь день, щодня і чималу частину ночі.
Я сиджу в кавʼярні, споглядаю цю розмиту пляму
і потік людей: ідуть, сміються,
щасливі, злі, сумні, туди й назад, туди й назад.
Генрі, я сидів там годинами, просто дивився.
Ну, і відчував їх.
Красиво описуєш.
Так. Але бог з ним. Що у тебе? Розкажи щось.
У мене останнім часом проблеми зі сном. А ти добре спиш?
Взагалі-то ні, не дуже.
Отож, у мене проблеми зі сном.
На тому тижні посеред ночі прокинувся і купив прес для часнику.
Прикол.
Тупо витріщався на цю штуку. І подумав, що вона мені потрібна.
До зарізу треба. А я ж навіть часник не люблю...
Ти вже ходив?
Ще ні.
- Як справи з антропологією? - Ти мене знаєш.
Дай мені книжок, теорій, білий халат – і я задоволений.
Це добре.
А як твоя друга робота?
Добре. Справа про зниклу дівчину...
- І вона... - Забирає весь твій час?
Молода жінка, 25 років.
- Джон. - Що?
Прошу, будь обережний.
Добре.
Що це?
Обʼєктивний звіт про особисту взаємодію
в результаті моєї заявленої професії.
Справді?
Так.
«Мені подобається, як колихаються штори над кондиціонером.
Кажуть, що UFO – класний рок-гурт, але згоден, його часто недооцінюють».
Не знаю, що в цьому всьому обʼєктивного.
Так само, як і в кількох записах про відчуття
від спостережень за людьми на пішохідному переході в Японії.
Перехрестя в районі Шібуя.
І є ще ця справа, якою ти вже одержимий.
- Яку я просила не брати. - Я не одержимий.
«Я повинен її знайти. Коли я дивлюся на Берні,
то бачу лиш брехню й біль.
Боюся, що вона ховається від власної сімʼї».
Я, я, я. Відчуваю, відчуваю.
Ми маємо спостерігати за цими людьми, а не брати участь у їхньому житті.
- Я знаю. - Це була твоя ідея.
- Знаю. - Через те, що сталося з Джен.
Шуґар, не втрачай пильності. Памʼятай, хто ти.
Ось новий.
Дякую.
З тобою звʼязувалися?
Ну, і? Що сказали?
Що розраховують на нас.
Стій. Забув спитати.
Ті люди під будинком Тереси...
Ти отримала фото від Чарлі?
І що?
Я трохи копнув з цим запрошенням на вечірку.
Виявляється, «Société Polyglotte Cosmopolitaine» – це французькою
«Товариство поліглотів-космополітів».
Отже. Ватажка звати Байрон Столлінгс.
Він є в базі, що й не дивно.
Але в управлінні тюрем Каліфорнії новий сервер шифрування,
він мене дратує, тому потрібен ще один день. Згода?
Переходь до товариства.
Не лише список судимостей. Знайди його контакти і...
Вгадай, що таке поліглот.
Людина, яка володіє мовами.
Точно.
- Зрозуміла. - Супер.
Кенні щось чув про групу шпигунів з усієї земної кулі.
З ким він спілкується, де, коли, чому.
- Шуґар. - Оце все.
Колишні вороги.
А коли позвільнялися,
то зібрались і уклали договір – хоч раз зробити щось хороше.
Чи щось погане. І такі чутки є.
Якось я продюсував кіно про кліку
ексшпигунів, які обʼєдналися для порятунку світу.
«Понад обережністю».
- Суперове кіно. - Лютий треш.
Дурне кіно, бо ідея безглузда.
Я не кажу, що ми вже все про нього знаємо.
А мені, чорт забирай, треба все...
- Я ж кажу, все зроблю. - Добре.
Вибач, що накричав.
Ти вже був у доктора Вікерза?
- Ні, я просто... просто... - Ясно. Зрозуміло.
Ти запишешся до нього на завтра. І підеш. Домовилися?
- Добре. - Гаразд.
Тут багато поставлено на карту.
Я знаю. Я працюю.
Зайдеш?
Буду я вже потроху...
Відбув покуту. Добре. Їдь уже додому.
- На добраніч. - Добраніч.
Ми з Кенні сьогодні їдемо в Аризону.
В Аризону?
Флеґстафф. Мати Шуґара.
- Дейві. - Ти попросив усе владнати.
Я в процесі.
У воді кров, кружляють акули.
Сьогодні на мене багато людей зляться.
Рубі хоч має повне право.
- Вікерз. - Рубі, що сталося?
Вибач, що так пізно. Але в нас проблема.
Шуґар натрапив на Столлінгса.
Питання часу, коли він дізнається все інше.
Маємо його спинити. Пора розповісти іншим.
СТОЛЛІНГС ПРОТОКОЛ АРЕШТУ. ВБИВСТВО
Іншим.
Роби що можеш, але Міллеру пора знати.
Насамперед – завдання. Тут вона має рацію.
Але цю справу я не покину.
Що я випускаю з уваги?
Має бути щось очевидне.
МІНІСТЕРСТВО НАЦІОНАЛЬНОЇ БЕЗПЕКИ США
ВИДАЛЕННЯ ДАНИХ – СТОЛЛІНГС, БАЙРОН
Щось чи хтось.
ВІТАЄМО В АРИЗОНІ, ШТАТІ ВЕЛИКОГО КАНЬЙОНУ
На брехню я очікую. Брехня – це звичне.
Моя робота – вилущувати секрети з людей.
Але ця справа. Ці Сіґели.
Щось тут не те.
Не знаю, хто причетний, як і чому.
Поки що не знаю.
ВИДАЛИТИ ЗАПИСИ: Р. ПАВИЧ ПІДТВЕРДИТИ
Ну привіт.
І тобі привіт.
Я дзвоню в поліцію. Набираю. Тут пістолет...
Я знайду її. Обіцяю.
Я маю тримати себе в руках.
Щось завжди приховують.
Щось, чого бояться.
І зроблять усе можливе, аби сховати.
Це я розумію.
У нас усіх є таємниці.
Навіть у мене.
Особливо у мене.
Переклад субтитрів: Олена Любенко