У ЕПІЗОДІ НАЯВНІ ОПИСИ СЕКСУАЛЬНОГО НАСИЛЛЯ
НАД НЕПОВНОЛІТНІМИ, ЯКІ МОЖУТЬ ВРАЗИТИ ДЕЯКИХ ГЛЯДАЧІВ
ЯКЩО ВИ ЧИ ВАШІ БЛИЗЬКІ БУЛИ ЖЕРТВАМИ СЕКСУАЛЬНОГО НАСИЛЛЯ,
ВІДВІДАЙТЕ WWW.WANNATALKABOUTIT.COM ДЛЯ ПОДРОБИЦЬ ТА ПІДТРИМКИ
Від красивих жінок не було відбою.
Крізь ті ворота одні приходили, інші йшли.
У дверях не було сенсу.
Я хочу бути відвертим щодо мого особистого життя.
Мені нічого приховувати.
І по правді, у мої 20, у 80-х, я забагато ходив до дівок.
Тигри гламурні.
Усі дресувальники тигрів знали, що до них більше уваги, аніж до клоунів.
Док Ентл заробив репутацію бабія.
Люди не з цього середовища ніколи б не зрозуміли цього,
для них це звучало б як найтупіший, дивний,
сценарій з паралельного всесвіту.
Ще в 1999-му я сказав Доку Ентлу, щоб той не плакався мені про жінок.
Не хотів і чути про це.
У мене вистачало своїх проблем
і без спроб дізнатися, чим займається Док, коли ми не співпрацюємо.
Я недавно опублікував новий статус у «Фейсбуці»:
«Ніколи не хотів "Корветт"». Ніколи не хотів тигра.
У мене великий член».
ВЕЛИКА ВТЕЧА
Ми з Бгаґаваном познайомилися в ашрамі.
Здається, мені було десь 11 чи 12.
Вони пропонували обід і він прийшов.
Насправді я відразу була в захваті від нього.
Він справді виділявся в натовпі.
Під час однієї з перших зустрічей з ним
донька сказала: «Я вийду за нього».
Ще змалку вона була переконана,
що я їй не указ.
Зростаючи, я інколи проводила вихідні в нього.
Я хотіла побути з ним та з тваринами.
Усі поважали його,
і я навіть не здогадувалася, що щось може бути не так.
Навіть на мить не турбувалася цим.
Мама часто їздила кудись, тому я насолоджувалася свободою.
Я раділа бути самою по собі.
Її мами наче не існувало.
Це було дивно. Вона жила з різними сім'ями в Йогавілі.
Рада стала нашою нянькою,
а з часом з'ясувалося, що вони разом.
Скільки їй було, коли стала нянькою?
Вона була дуже юною.
Мені було 14, коли вперше відчула іскру.
Це якраз день, коли ми вперше переспали.
Він сказав, що знається на цьому,
але перший раз був ніяким.
Після того, як ми переспали,
він сказав: «Якщо тобі не сподобалося, я можу змусити тебе забути».
«Наче маніпуляція джедая».
І навіть у тому віці мені чомусь здалося це дивакуватішим,
аніж те, що він підбивав клинці до 14-тирічної дівчинки.
Я знала, що він зустрічається з Суматі,
і гадаю, частково через це я й думала: «О, тепер я — жінка».
Перший раз був у кузові вантажівки.
Пригадую, як запитувала: «Чому в кузові вантажівки?»
А він сказав, добре запам'ятала, цитую:
«Бо хотів впитися в тебе пазурами».
Просто гладите. Дайте йому потертися, щоб звик.
Слід бути обережними. Це не гра в кішки-мишки.
Правда? Так! Ось це багатого варте.
Допоки не з'явилася Рада, він казав, що в нього лише ми з Брамі.
Але щойно він почав зустрічатися з Радою, він почав казати, що хоче багато жінок.
Я неодноразово займалася сексом утрьох з Радою та Бгаґаваном.
Пригадую, що це було дивно, адже вони з Суматі недолюблювали одна одну.
Аж ось вони стали нерозлийвода.
Враховуючи наш вік, ми доволі добре пережили це.
Але врешті-решт моя мама дізналася про це від Брамі.
Я застукала їх, коли вони забавлялися.
Я навіть не могла подумати, що він спатиме з такою юною дівчиною.
Складно й уявити, що мій колишній займався таким.
Я думала: «Її треба забрати звідти».
Дуже скоро вона прилетіла через всю країну,
я забрала її з аеропорту, заселила до мене,
а буквально навпроти була католицька школа.
Мама записала мене до католицької школи Святої Моніки.
Тоді мені здавалося, що я граю якусь роль.
Ми носили маленьку уніформу католицьких школярок, яка зараз здається смішною.
Особливо згадуючи велике викрадення.
Тоді ще не було мобільних телефонів, але були стаціонарні,
і я почула, як вони говорить з кимось і я задумалася, з ким.
Тож я підійняла слухавку й почула, як вона каже: «Добре, скоро побачимося».
А це був Бгаґаван,
і я дуже занепокоїлася.
Я відвела її до поліції й сказала:
«Здається, донька хоче втекти
до якогось одруженого чоловіка з Вірджинії».
Тоді вони зробили її фото, яке було на постері,
і почали залякувати її.
Я була наївною.
Думала: «Ось і немає проблеми. Вона знає, що не відвертиться».
Тоді я не могла розуміти
чи навіть не хотіла чути, чи знати цього.
Я вважала, що кохала його.
Десь через тиждень вона одягнула свою милу уніформочку,
взяла книги, а я кажу: «Взяла домашку?»
«Так», вона виходить з дому
й більше ніколи не повертається.
Не повертається.
Я з радістю заскочила в його авто й втекла з ним.
Я підозрювала, що вона в нього, тож я зателефонувала йому.
Кажу: «Бгаґаване, де моя донька? Мерщій дай їй слухавку».
А він каже: «Про що ви говорите?»
«Вона так ненавиділа вас та життя з вами,
що, напевне, втекла».
«Завітайте до місцевих притулків, думаю, вона там».
Так почалася одіссея плакатів.
«Бачили цю дитину?» Не було ж екстрених попереджень про викрадення дитини.
Казали: «Напишіть особисту записку».
Я написала щось на кшталт: «Подзвони. Усе буде добре».
І розвісила по цілому місту.
Я втратила роботу, бо або плакала, або була на телефоні
з поліціянтом, шерифом чи притулком.
Так, але це моя вина. Я зовсім не працювала. Розумієте?
Він зняв мені номер у готелі на околицях округу Колумбія.
Тож щонайменше місяць я сама жила в дешевому мотелі.
Не знаю, що думала прибиральниця про це.
Вона приходила, прибирала, а я сиділа там. Це було дивно.
Але й дуже нудно. Здається, я дуже часто дивилася телебачення.
Але врешті-решт, я захотіла, щоб мама знала, що зі мною все гаразд.
Після зникнення на три тижні вона зателефонувала мені моїм коштом.
Поки ми балакали,
оператор втрутився в дзвінок,
і мама встигла сказати:
«Операторе, моя донька втекла».
«Можете сказати, звідки мені телефонують?»
І вони сказали: «З Вашингтона, округ Колумбія».
І я зрозуміла, що вона в нього, бо була на східному узбережжі.
Я була наче: «О, ні, я дурепа!» Я в паніці кинула слухавку,
а потім зізналася Бгаґавану, що подзвонила мамі.
«Напевне, треба в новий готель».
Не думаю, що він зрадів цьому.
Ми підстригли волосся, трохи висвітлили,
закрутили його й наче замаскували мене.
У нас вийшла цілком нова версія мене.
У католицькій школі була дівчина, красива дівчина.
Її звали Шанталь Рівера, мені здавалося, що це найпрекрасніше ім'я.
І коли він сказав, що треба нове ім'я,
я сказала, що буду Шанталь Ріверою.
Коли я переїхала до зоопарку,
увесь персонал повинен був називати мене Шанталь,
хоча вони й знали мене як Раду.
Я продовжувала дзвонити шерифу у Вірджинію,
я казала: «Навідайтеся туди».
Я гадаю, що донька там, і їй лише 15».
Ми наче грали в рольову гру й закривали на це очі.
«Ось, хто я, мені стільки-то років».
«Ні, я не Рада. Ви божевільні?»
Він думав, що, можливо, там були детективи з прослуховуванням,
які чекали на мить, коли хтось назве мене Радою.
Бгаґавана допитувала поліція,
дехто з персоналу зустрів їх біля входу зі зброєю в руках.
Гадаю, Бгаґаван насолоджувався тією роллю ковбоя,
говорячи: «Це наша територія. Нікому не заходити».
Десь через місяць вона сказала: «Мамо, не треба перейматися».
«Усе гаразд. Ми одружені».
А я така: «Перепрошую?»
«Як ви могли одружитися? Перш за все, у нього є дружина та діти».
«Тобі 15. Як ти можеш бути одруженою?»
Ми підробили підпис мого батька на дозволі на шлюб,
бо не можна одружитися в 15 без згоди батьків.
Тоді в мене було два варіанти.
Я могла піти ва-банк з шерифами, поліцією й всім таким,
зібратися, знайти її та забрати додому.
Але в мене був дуже розумний друг, який сказав мені:
«Ти можеш. Але вона ненавидітиме тебе».
«Це зблизить їх».
«Або ти можеш зробити все, щоб підтримати її».
«Підтримати, поїхати до Вірджинії, помиритися,
бо колись таки настане мить, коли вона захоче повернутися».
«І коли ця мить настане,
вона має подзвонити тобі й сказати: "Мамо, я їду додому"».
Це я й вирішила зробити.
Батьки та всі інші просто почали миритися з цим:
«Нам не дуже це до вподоби, але що маємо — те маємо».
Зі стількома голодними тваринами Бгаґавану самому не впоратися.
Тому на день святого Валентина цього року в нього з'явився новий помічник.
Його дружина — Рада.
Бгаґаван хотів стати схожим на Джека Ганну,
на експерта тваринного світу Джефа Корвіна на телебаченні.
І Бгаґавану спала на думку ідея писати сценарій
і знімати фільм, який, як він гадав, приверне до нас увагу.
Найновіший проєкт д-ра Ентла — фільм для всіх під назвою «Малюки».
Бгаґаван з дружиною Радою грають ролі.
Співрежисером фільму є володар премії «Оскар», колишній режисер «Діснея».
Може, вони й не сиплять грішми, але в них сильний мотив.
Я зробив повнометражний божевільний шматок лайна.
Це найгірший у світі фільм про тигрів, і він хороший, бо дуже поганий.
«Велика Пригода Тигреняти».
Один із найбільших провалів мого життя.
Це неможливо було зняти краще для «Суботнього вечора в прямому етері»,
ніж наче люди роблять великий блокбастер.
Був чудовий літній день, коли до міста завітало магічне шоу.
Усі прийшли поглянути на магічні трюки та дивовижні ілюзії
Неймовірного Марвіна та його тварин.
Мрія десятирічного хлопця з малого містечка
про те, щоб стати кінозіркою фільму з тиграми —
це щось.
Андреа Террі поїхала до Вінтергріна, щоб поглянути на зірок фільму.
Букінгем — це забите містечко з двома світлофорами,
одним продуктовим, коровами, оленями та індиками.
Але левів, тигрів та ведмедів
не настільки й часто можна зустріти.
Тут у нас ціла банда:
Рада, Бгаґаван, я, Анна, Тереза, Ар Бі.
Ми будемо кінозірками й гребтимемо гроші лопатами.
Вони поводилися, наче цей фільм мав стати наступним «Іншопланетянином».
Ми оберемо, мабуть, двох чи трьох хлопчиків та дівчаток,
може, двох братів, брата й сестру,
щоб вони взяли участь у фільмі. Усі не потраплять у кіно.
На прослуховування прийшло десь 50 дітей.
Вони обирали, кого хотіли,
адже це були діти людей, які придбають акції.
Кілька батьків з церкви збиралися інвестувати.
В основному заможні.
Спершу планувалося, що Кевін Бейкон гратиме Ар Бі,
трирічного малого, коли той виріс.
Навіть десятирічні знали Кевіна Бейкона.
Це було круто. Але Кевін Бейкон так і не прийшов.
Бгаґаван дражнився іменами різних зірок.
Серед них був Кевін Бейкон,
але йому не вдалося нікого зацікавити, адже фільм був жахливим.
Не знаю, чи вони хоч говорили з Бейконом.
Гадаю, це були…
лише мрії, мабуть.
У мене не було акторського досвіду.
Тут, у полі, ми фільмували,
тут знайшли тигренят, коли вийшли з автобуса.
Наші герої: Террі, її друг Тодд та молодший брат Ар Бі
наткнулися на те, що назавжди змінить їхнє життя.
Врешті мене виключили з фільму, бо батьки не купували акції.
Це історія про цих трьох,
які одного дня знайшли ось цих трьох у лісі.
Чоловік, який започаткував його зі мною — кінорежисер, який здобув премію «Оскар»,
який посеред проєкту почав напиватися до чортиків й жити у власному вимірі.
Він пив горілку стаканами на сніданок і ставав просто ніяким.
Де ти стояла? Ти стояла так близько?
Саме там.
Саме там, гаразд. Але де була твоя рука?
Їм не можна бути тут, Бобе!
Можна. Я маю звести кадр.
Добре, але це вб'є тигренят.
Гаразд, добре. Ми готові. Накривай.
Це була трагікомедія.
Один невдалий день за іншим
і процес лише погіршувався.
Як справи в дітей з цими пухнастими чотирилапими?
Тигренята… гаразд, але я невпевнений щодо дорослого тигра.
-Великі страшніші. -Так.
-Добре зафільмуйте, а я довершу справу. -Знімаємо.
Ми за метр від цього величезного тигра,
який в будь-яку мить може захотіти перекусити.
Я не усвідомлював, що я в небезпеці, бо кішка втекла,
й вони намагалися повернути її.
Тигр не може й близько підійти до тебе, адже він на міцному ланцюгу.
Пізніше я дізнався, що перед фільмуванням він таки вкусив якогось хлопця.
Вони застрахували тварин, застрахували обладнання,
але не дітей.
Між нами та пантерою стояло лише 15-тирічне дівчисько.
Чому не можна погладити?
Ну, насправді всі тварини люблять тих,
хто їх виростив змалку та тих, хто їх годує.
Але вони недолюблюють незнайомців.
Здавалося, що будь-який дитячий фільм з тваринами стане популярним,
гадаю, саме на це всі купилися.
Ніхто не очікував провалу,
й що він без діалогів, лише розповідь.
Це всі обґрунтовані витрати.
Це пів мільйона доларів,
від якого очікувався кращий результат, аніж те, що вийшло.
Ми думали, що в кінці заплатять, й ми станемо популярними.
Але якби ми знали, що нам не заплатять, ми б протестували.
Мою сім'ю та інших переконали,
що якщо ми вкладемося в фільм, то отримаємо прибуток.
Дехто точно втратив непогані суми грошей.
Навіть зараз цей фільм не коштував би пів мільйона.
Тож хтось мав би простежити, куди пішли всі внески,
й на що витратили кошти, але пройшло 30 років.
Є два цілком правдиві твердження щодо Бгаґавана.
Перше — нічого путнього не буде зі співпраці з ним,
це лише зашкодить вам.
І друге — якщо ви й заробите якісь кошти,
то ви будете останнім, хто їх отримає.
ПІВДЕННА КОРЕЯ
Я підписав контракт на мільйон доларів, щоб поїхати в Корею
й знімати по три шоу на день, сім днів на тиждень.
Бгаґаван то з'являвся, то зникав.
Тим часом я не лише знімав три шоу на день, але й рекламував їх,
влаштовував спеціальні VIP-вистави.
Я мав працювати 18 годин на добу
за мізерну платню,
бо Бгаґаван уклав секретну угоду з продюсером,
забрав левову частку грошей, а мені за шоу заплатив мінімум.
Кевін витратив увесь мій спадок,
без мого дозволу чи без моєї участі.
Пішов рік, щоб хоча б розвестися.
Тоді він почав видурювати гроші з інших.
Я 15 чи 20 років писав усі сценарії шоу для Дока.
Особливою подією стала поява лігра.
«Це лігр, лігр Судан».
«У стародавньому місті Сингапур, відомому як місто левів…»
Давним-давно за стародавнім містом Сингапур,
відомим як «місто левів», говорили про велетенських коричневих почвар!
Це величезне створіння, яке ви бачите.
Ми ділили прибутки магазину навпіл.
Ви робите фото з тигром, а на виході — крамниці з сувенірами.
Ви могли придбати футболку чи парасольку з зображенням тигра.
Ця сувенірна крамниця була моєю територією.
Ніколи не вистачало на життя. Багато на чому економив.
Але зароблені гроші йшли на підтримку звірям.
Я люблю звірів, і гадаю, що дуже важливо їх оберігати.
Наші дресувальники присвятили життя догляду та оберіганню звірів.
Ми вважаємо, що ми повинні ділитися тим, чому навчилися з вами.
Тур починався о дев'ятій тридцять та закінчувався о першій тридцять.
І вони заробляли 25 000$.
Це робилося для охорони тварин та дикої природи.
Усі прибутки з продаж та реклам йшли на охорону дикої природи,
й люди куплялися на це.
Док Ентл навчив його, що якщо хоч трішки вкласти у тварин,
то люди подумають: «У цього чоловіка щире серце».
І жертвуватимуть більше.
ФРВ ФОНД РІДКІСНИХ ВИДІВ
Вітайте д-ра Бгаґавана Ентла, засновника та директора Фонду рідкісних видів.
Фонд рідкісних видів це громадська організація, що надає…
Я почала усвідомлювати, що це не для тварин.
Це для того, щоб заробити ще більше,
щоб вигадати, що ще можна використати для прибутків.
Це двері одного з пігмейських королів, які були…
Не скажу. Ще повернемося.
Заглянемо за ці неймовірні пігмейські двері.
Можете побачити частину купи оснащення, яке ми брали туди.
Я пожертвував мільйони доларів на збереження тварин, які можна відстежити.
Ми поглянули на Фонд рідкісних видів Дока Ентла й зрозуміли, що це маячня.
Купа цих грошей йде в його ж заклад,
а він стверджує, що це частина охорони тварин.
Це омана, під назвою «зелений піар», яку бізнеси використовують,
щоб переконати клієнтів,
що компанія дбає про навколишнє середовище.
Кошти зібрані тут, в Штатах,
відправляють на проєкти в Африці, Індонезії, Південній Америці,
щоб вберегти тамтешніх тварин.
Насправді ми ніколи не допомагали звірям поза Штатами.
Ми їхали у відпустки, щоб подивитися на звірів для задоволення.
І ми возили тигрів до Таїланду, для розроблення програм виведення.
Ми відправилися до крокодилової ферми та зоопарку «Самутпракарн».
Він був схожим на зоопарк на рубежі століть.
Бгаґаван дуже старався, щоб доставити тигрів у Таїланд,
кажучи: «Ми створимо новий рід. Тут вони живуть».
«Тигри живуть у Таїланді, ми повертаємо їх додому».
Насправді ми вчили персонал робити фото з тигренятами.
Ще була шимпанзе, яка просила сигарети,
бо вона стала залежною через людей, які кидали їх їй.
Так зоопарк заробляв гроші. Навіть не близько до охорони тварин.
Балачки про програми захисту тварин у Азії чи Африці — це вражає.
Хіба ні? Як пропаганда.
Але впустивши людей за лаштунки,
їхнім уявленням настав би кінець.
На кожній фотосесії, коли були клітки на тлі,
він казав: «Не треба їх».
Він не хотів, щоб люди думали, що тварини заточені в клітки.
Ми губимося. Це світ тигрів.
Думаю, місце попереднього інтерв'ю непогане. Світле й тихе.
Як скажете.
-Воно гарне. -Головне — щоб без кліток.
Кішки просто намотували кола в клітках.
Їм було нічого робити, не могли нікуди піти,
тож вони просто намотували кола, поки підлога не вкривалася кров'ю.
На їхніх підошвах були закривавлені дірки.
А коли я дорікала за це, вони просто казали:
«Просто змий її».
Доводилося щодня змивати кров.
Навіть слон, одна з найбільш комунікабельних тварин,
може, з найбільшим мозком серед тварин?
І він завжди на самоті.
Мені соромно визнавати, що я навіть не помічав цього лиха.
Якось мені сказали піти до морозилки й взяти перепілку,
щоб нагодувати хижих птахів.
Я відкриваю морозильну камеру, а там купа тигренят.
Мені сказали, що вони були мертвонародженими.
Судячи з потомств, було ясно, що це направду здорові тигри.
У нас не було цілих мертвонароджених потомств.
Але щойно ти помічав, що щось не так,
він завжди знаходив відмовку, якій ти вірив.
Доводилося вірити, бо правда була неймовірно жахливою,
а ти ще й брав у цьому участь.
Ось так, поглянь у камеру. Поглянь у камеру.
Ми відомі, у нас неймовірний заклад
з прекрасними умовами для тварин.
Тут лише купа старань, які нам даються завдяки успіху,
розумінню, неймовірній старанній праці
та команді людей, для кого це місце — це все.
Пригадуючи це, мені соромно,
що я казав Джулі, що це начебто найкраще місце у світі.
Що це рай для любителів тварин.
Це не рай. Це пекло.
Як Док відреагував на те, що ви разом?
На диво, він був не проти, щоб вона жила зі мною.
Це нечувано для спільноти.
Але попри те, що він підтримував це, він перетворював її життя на…
Пекло.
…дуже нікчемне.
Проти мене змовлялися з усіх сторін.
Мені було дуже прикро за це. Пригадую, як говорив з ним щодо неї.
Я плакав під час розмови.
Ось він я, дорослий чоловік, який відслужив у армії,
і я плачу, бо люблю цю дівчину.
Чому ви так поводитеся з нею?
Він брехав людям поза нашими спинами,
бо хотів, щоб всі любили лише його.
Док сказав мені, що Джулі божевільна, що в неї не всі вдома,
й що мені слід бути обачним, і я марно витрачаю на неї час.
Частково я задумався: «Вона божевільна?» Я почав замислюватися: «Джулі божевільна?»
Я почав справді вдумуватися в це: «Вона справді божевільна?»
Ні, не божевільна.
Я не шкодую, бо ось результат.
-Так. -17 років по тому.
Але я трохи почуваюся винним через це.
Витирай їх, не просто закутуй.
Тремтить?
Ні, ще ні.
Інколи мрії щодо життя
красивіші, аніж реальність.
Я завжди була незалежною і трохи бунтівною.
І гадаю, що саме це Бгаґаван помітив у мені й цінував,
що в результаті призвело до нещастя.
У них почалися негаразди.
Бгаґаван був дуже владним.
Вона була підлітком, хотіла пробувати щось нове.
Коли ми фотографувалися чи фільмувалися,
він часто робив з мене акторку чи модель.
Мені декілька разів пропонували бути моделлю без тварин,
але він забороняв і я дуже засмучувалася цим.
Вона почала капризувати, перестала коритися йому,
брати авто, коли заманеться.
Вона була підлітком.
Я дуже хотіла водійські права,
адже це нормальний обряд переходу для цього віку.
Але завжди існувала відмовка,
чому цього не можна робити чи чому не можна вчитися водити.
Але я все ж взяла мій фальшивий паспорт
та виробила собі права.
Він дуже розізлився через це, дуже.
Я почала усвідомлювати, що він не оберігав мене, а контролював.
Він надіявся, що візьме молоду дівчину та підлаштує під себе —
митиме посуд та прибиратиме в домі.
Але він не знав моєї доньки. Це не входило в її плани.
Після того, як ми з'їхалися та одружилися,
він зізнався, що я йому більше подобалася молодшою.
Коли мені було 11.
Мені стало дуже неприємно від цього,
й це сильно вплинуло на наші стосунки.
Я усвідомила правду,
й мені було ніяково від неї.
Я більше не хотіла бути його дружиною чи коханкою.
Ой, леле. І ваша дружина дозволяє… Ой-ой!
Ваша дружина дозволяє цілувати її після цього всього?
Він ішов на фільмування, а я не йшла з ним.
Він почав закривати на це очі, гадаю, тому, що вже зустрічався з Доен.
Це Шанкар, дворічний хлопчик.
Раді вдалося неймовірне.
Я так пишалася нею, навіть не повірила.
Вона покинула його у свої 17.
Вона дочекалася, поки він поїде на роботу з Доен,
щоб їх не було вдома.
Вона зателефонувала й сказала: «Я йду».
«Я йду звідси. Ми з подругою їдемо».
А я кажу: «Гаразд. Добре, приїжджай!»
Я відразу пішла до банку й закрила всі наші рахунки,
знявши з них усі кошти.
Там не було багато,
але достатньо для втечі.
Ми з подругою поїхали в зоопарк.
Я припаркувалася якомога ближче до входу й обшукала дім,
щоб забрати всі мої речі
й усе, що було хоч трішки цінним.
Це не на пам'ять, а для того, щоб мати важіль впливу.
Я була свідком розвалу його попередніх стосунків
і я знала, що треба мати з чим вести переговори.
У тумбочці біля ліжка були парфуми іншої жінки.
І вібратор, якого раніше там не було.
Тож під час здійснення великої втечі,
визнаю, це було трохи низько,
але я взяла весь інший одяг з шафи,
вилила на нього всі парфуми й залишила там,
а ще кинула на ліжко ввімкнений вібратор.
Пригадую, що в дорозі звідти,
коли ми достатньо далеко, щоб я могла ясно мислити,
я думала: «Благаю, Боже, щоб там було достатньо заряду,
щоб він побачив, як він працює на ліжку,
коли помітить, що я перерила й забрала все».
Ми з подругою так швидко дісталися з Вірджинії до Каліфорнії.
Ми були настільки переповнені адреналіном і настільки боялися,
що ми з усіх сил мчалися туди.
Ми настільки швидко дісталися Каліфорнії,
що коли ми вже були там, подзвонив Бгаґаван і запитав: «Ти де?»
А я кажу: «Я в Каліфорнії», а він: «Неможливо».
Але йому слід було лише отримати рахунок за бензин.
Вона навіть не зупинялася. Просто їхала аж до Каліфорнії.
Це було дуже сміливо!
Я завжди захоплювалася нею через це.
Вона була однією з кількох жінок, які поквиталися з Бгаґаваном.
Тож я дуже пишалася.
Сюди, кішко Радо.
Любителі кішок люблять тебе! У захваті від тебе!
Ти прекрасна королева тигрів.
Думаю, він, може,
навіть частково пишався мною.
І загалом, мені здається, що він був люб'язнішим до мене,
аніж до багатьох інших жінок.
Так.
Вона була набагато сильнішою, аніж я,
але мене врятувала вагітність Тілакамою.
Адже це якимось чином дозволило терпіти насильство,
брехню й психологічні маніпуляції.
Але я усвідомлювала, що не хочу такого життя для мого дитя.
Я не хотіла, щоб моє дитя зростало з кимось,
хто чіпає інших від злості.
Він казав: «Якщо підеш, уб'ю тебе».
Він завжди так казав.
І я знаю, чому він так казав.
Він не хотів, щоб ті, хто знають його секрети не були поряд.
Мені завжди здавалося, що він запросто може вбити людину.
Смерть Марка Топпінга була дуже загадковою для мене.
Розумієте… Це було дуже зручно для нього. Скажімо так.
Я неодноразово відмовлявся від цих інтерв'ю.
Я відмовлявся,
бо протягом усього життя намагався забути цих людей.
Але однієї миті я зрозумів, що я в боргу в Марка,
і що хтось має говорити замість нього,
адже він вже не може зробити цього.
Я отримав текстове повідомлення: «О, Боже. Терміново зателефонуй мені».
«Бачили шоу "Король Тигрів"?» Я кажу: «Ні. Що за "Король Тигрів"?»
Я знайшов його й почав… шукаючи Марка,
і на 31-й хвилині 52-й секунді, здається, першого епізоду,
були два тигри в джакузі з Бгаґаваном.
І один з тигрів хоче вистрибнути,
а там він, там Марк,
залазить у кадр на мить, щоб схопити тигра, який вистрибує.
Було цікаво побачити мого друга на плівці після всіх цих років.
Він стояв лише в профіль, але я вмить впізнала його.
Тільки уявіть… Уявіть що ви побачили
якогось близького друга після…
Ви повинні розуміти, пройшло 32 роки від його смерті.
Поглянь, мамо, я можу сидіти на воді!
Ми не знали про всі обставини того дня.
Що саме трапилося.
Думаю, я зв'язалася з вами, бо надіюся, що з'ясуєте.
Вони посварилися попередньої ночі, а наступного дня Бгаґаван був ошелешеним.
Відразу було ясно, що трапилося щось дуже погане.
Я запитую: «Що сталося?»
А він каже: «Марк послизнувся й впав зі скелі,
ударившись головою об каміння, й помер на місці.
Я серцем чув, що він каже неправду,
й це 30 років зводило мене з глузду.
Ще з дня його смерті я казала:
«Це підозріло. Що з ним трапилося?»
У нас є інший…
Переклад субтитрів: Володимир Савельєв