EPISODEN INNEHOLDER BESKRIVELSER AV SEKSUELT MISBRUK AV MINDREÅRIGE.
HVIS DU ELLER ANDRE HAR OPPLEVD SEKSUELT MISBRUK,
GÅ TIL WWW.WANNATALKABOUTIT.COM FOR MER INFORMASJON OG RESSURSER.
Det var en endeløs mengde vakre jenter.
De kom inn og ut av portene hele tiden.
Du trengte nesten en svingdør.
Når det gjelder privatlivet mitt, vil jeg være ærlig.
Jeg har ingenting å skjule.
Og sannheten er at jeg i 20-årene, på 1980-tallet, var for promiskuøs.
Tigere er glamorøse.
Hvis du jobber med tigere på sirkus,
får du mer action enn klovnen.
Doc Antle har rykte på seg for å like mange ulike kvinner.
Hvis du prøver å forklare det til folk som ikke var med,
så høres det ut som et dumt, rart grenseland, samme hva du sier.
I 1999 sa jeg til Doc Antle: "Ikke gråt til meg om kvinneproblemene dine.
Jeg vil ikke høre det."
Jeg hadde nok problemer med å holde styr på min egen dritt
uten å skulle finne ut av Docs greier når vi ikke jobbet sammen.
Bare her om dagen på Facebook, skrev jeg:
"Jeg trengte aldri en Corvette. Jeg trengte aldri en tiger.
Jeg har en stor pikk."
DEN STORE FLUKTEN
Bhagavan og jeg møttes for første gang på ashram.
Jeg var elleve eller tolv år gammel.
DOCS EKSKONE
De tilbød lunsj, og han kom på lunsj.
Jeg var faktisk ganske forelsket i ham med en gang.
Han var større enn livet.
En av de første gangene datteren min så ham,
sa hun: "Jeg skal gifte meg med ham."
Helt siden hun var liten, har hun alltid hatt et mantra:
"Du er ikke sjefen min."
I oppveksten tilbrakte jeg noen ganger helgene hjemme hos ham.
Jeg ville tilbringe tid med ham og dyrene.
Alle så opp til ham,
og jeg visste aldri at noe var galt.
Jeg var aldri bekymret for det.
Mamma flyttet ganske mye, og jeg likte å ha frihet.
Jeg var takknemlig for å være alene.
Moren hennes var ikke til stede.
Det var veldig rart, og hun bodde hos ulike familier i Yogaville.
Radha ble barnevakten vår,
og etter en stund viste det seg at hun var kjæresten hans.
Hvor gammel var hun da hun ble barnevakt?
Hun var veldig ung.
Jeg var 14 år første gangen noe romantisk skjedde.
Det er faktisk dagen vi var sammen for første gang.
Han sa at det var en av spesialitetene hans,
men den første gangen var litt skuffende.
Etter at vi ble sammen,
sa han: "Hvis du ikke har det bra, kan jeg få deg til å glemme."
Som en Jedi.
På en eller annen måte, selv i den alderen, syntes jeg det var rarere
enn han var seksuell mot en 14 år gammel jente.
På det tidspunktet visste jeg at han hadde et forhold til Sumati,
og delvis derfor tenkte jeg: "Å, jeg er gammel nok nå."
Første gangen var bak i en pickup truck.
Jeg husker jeg sa: "Hvorfor i en pickup truck?"
Og han sa, og jeg siterer, jeg husker dette tydelig:
"Fordi jeg vil ha klørne mine i deg."
Du klapper ham og lar han gni seg kjærlig.
Du leker ikke katt og mus, kiler eller slår.
Hva? Ja! Det var voldsomt.
Frem til Radha antydet han at det bare var Brahmi og meg, og det var det.
Men da forholdet med Radha startet, sa han: "Jeg vil ha flere kvinner."
Jeg var i et ménage à trois med Radha og Bhagavan mer enn én gang.
Det virket rart fordi Sumati og henne pleide å hate hverandre.
Og så var de plutselig bestevenner.
Selv om vi var veldig unge, så taklet vi hverandre veldig bra.
Men til slutt fikk moren min vite det, gjennom Brahmi faktisk.
Jeg tok dem i å kline, slik fikk jeg vite det.
Det falt meg aldri inn at han ville ha sex med en så ung jente.
Det føles uvirkelig at jeg var gift med en slik person.
Jeg tenkte: "Vi må få henne ut derfra."
Jeg fikk henne til å fly på tvers av landet,
hentet henne på flyplassen, hun flyttet inn,
og på den andre siden av gata lå en katolsk skole.
Moren min registrerte meg på Saint Monicas katolske skole.
På det tidspunktet følte jeg at jeg spilte en rolle.
Vi hadde små skolejenteuniformer, noe jeg synes er så morsomt nå.
Spesielt når jeg tenker på den store bortføringen.
Vi hadde ikke mobiltelefoner på den tiden, men vi hadde fasttelefon,
og jeg hørte at hun snakket med noen. Jeg tenkte: "Hvem er det?"
Så jeg tok opp telefonen og hørte henne si: "Ok, vi ses snart."
Og det var Bhagavan, og jeg ble veldig bekymret.
Vi dro til politistasjonen og jeg sa:
"Datteren min skal rømme
til en mann som er gift og bor i Virginia."
Det var da de tok bildet til plakaten av henne,
og de gjorde en slags skremselstaktikk.
Jeg var litt naiv.
Jeg tenkte: "Dette fikser det. Nå vet hun at vi følger med."
Jeg var ikke i stand til å forstå,
høre eller vite det.
Jeg trodde jeg elsket ham.
Omtrent en uke senere tok hun på seg uniformen, et søtt antrekk,
og tok med bøkene. Jeg sa: "Lekser?"
"Ja." Og så gikk hun,
og hun kom aldri tilbake.
Hun kom ikke tilbake.
Jeg ville gjerne hoppe inn i bilen og stikke av med ham.
Jeg mistenkte at han hadde henne, så jeg ringte ham.
Jeg sa: "Bhagavan, hvor er datteren min? Gi henne telefonen."
Han sa: "Hva snakker du om?
Hun hatet deg og hatet å bo med deg så mye
at hun stakk av.
Du burde lete på krisesentrene, hun er nok der."
Da startet historien med plakatene.
"Har du sett dette barnet?" Det fantes ikke noe system.
KRITISK SAVNET
De sa: "Skriv noe personlig."
Og jeg skrev: "Ring meg. Alt ordner seg."
Vi hang dem opp overalt.
ELSKER DEG
Jeg mistet jobben, jeg gråt eller var i telefonen
med politiet, sheriffen eller krisesenteret.
Ja, og jeg klandrer dem ikke. Jeg var ubrukelig, ikke sant?
Han plasserte meg på et hotell i utkanten av Washington, D.C.
Så jeg bodde på et Econo Lodge alene i minst en måned.
Jeg vet ikke hva hushjelpen tenkte om det.
Hun kom og ryddet, og jeg satt der. Det var bisart.
Men det var ganske kjedelig. Jeg tror jeg så mye på tv på dagtid.
Og til slutt ble det viktig for meg å fortelle moren min at jeg hadde det bra.
Etter å ha vært borte i tre uker, ringte hun meg.
Da jeg snakket med henne,
avbrøt plutselig operatøren samtalen,
og moren min var rask nok til å si:
"Operatør, datteren min har stukket av.
Kan du si hvor denne samtalen kommer fra?"
Og de sa: "Washington. Den er fra Washington."
Han hadde henne, hun var på østkysten, og så la hun på.
Jeg sa: "Å nei, jeg rotet det til!" Jeg fikk panikk og la på.
Så måtte jeg si til Bhagavan: "Jeg ringte mamma.
Jeg tror vi må bytte hotell."
Jeg tror ikke han var særlig fornøyd med det.
Vi klippet håret mitt og farget
og krøllet det, som en slags forkledning.
Vi skapte en ny identitet til meg.
Det var en jente på Saint Monicas, og hun var en vakker jente.
Hun het Chantal Rivera, og jeg elsket det navnet.
Han sa: "Du trenger en identitet",
og jeg sa: "Chantal Rivera."
Da jeg dro for å bo i dyreparken,
ble alle ansatte tvunget… selv om de kjente meg som Radha,
måtte de kalle meg Chantal.
Jeg ringte sheriffen i Virginia
og sa: "Dra dit.
Datteren min er der, og hun er bare 15 år gammel."
Vi spilte rollespill og gikk gjennom det.
"Dette er hvem jeg er, så gammel er jeg.
Jeg er ikke Radha. Er du gal? "
Han trodde at etterforskere med sonisk utstyr
ventet på at noen skulle kalle meg Radha.
Bhagavan ble avhørt av politiet,
og noen av de ansatte møtte dem med våpen ved porten.
Jeg tror Bhagavan likte den cowboyrollen.
Å si: "Dette er vår eiendom. Ingen kan komme inn. "
Omtrent en måned senere sa hun: "Mamma, ikke bekymre deg.
Alt er i orden. Vi er gift."
Jeg sa: "Unnskyld meg?
Hvordan kan du være gift? For det første har han kone og barn.
Du er 15 år gammel. Hvordan kan du være gift?"
Vi forfalsket min fars underskrift på ekteskapslisensen,
fordi du ikke får gifte deg som 15-åring uten foreldrenes samtykke.
Da hadde jeg to muligheter.
Jeg kunne enten gå fullt ut med sheriffen, politiet, alt,
bare dra og finne henne, og rive henne med meg hjem igjen.
Men jeg hadde en venn som var veldig smart. Han sa:
"Hvis du gjør det, vil hun hate deg.
De kommer nærmere hverandre.
Eller du kan gjøre ditt beste for å være på hennes side.
Støtt henne, dra til Virginia, slutt fred,
for det kommer en dag, og den kommer, hvor hun vil dra.
Og når den dagen kommer,
vil du at hun skal ringe og si: 'Mamma, jeg kommer hjem.'"
Og jeg valgte å gjøre det.
Foreldrene mine og alle godtok det
og sa: "Vi liker det ikke, men sånn er det."
Med så mange munner å mette, trengte Bhagavan hjelp.
Fra og med valentinsdagen i år fikk han en ny høyre hånd.
Kona hans, Radha.
Bhagavan ville være en slags Jack Hanna,
en Jeff Corwin-type, en dyreekspert på tv.
Og Bhagavan kom på ideen om å skrive manuset til
og produsere en film han trodde ville gi oss oppmerksomhet.
Dr. Antles siste prosjekt er en film for alle aldre, kalt Cubs.
Bhagavan og kona Radha spiller i filmen.
Den blir regissert av en Oscar-vinner og tidligere Disney-regissør.
De bruker kanskje ikke mye penger, men de har et stort budskap.
Jeg lagde en helt elendig spillefilm.
Det er verdens verste tigerfilm, og den er så bra fordi den er så ille.
Det store tigerunge-eventyret.
En av de største fiaskoene jeg har opplevd.
Det så ut som folk fra en Saturday Night Live-sketsj
som lagde en storfilm.
Det var en vakker sommerdag da trylleshowet kom til byen.
Alle kom for å se Utrolige Marvin
og hans ville dyr utføre sine magiske, mystiske illusjoner.
Ideen om å komme fra en liten by og være tiåring,
og så bli filmstjerne i en film med tigere…
Det var ganske stort.
Andrea Terry dro til Wintergreen for å møte Cubs' stjerner.
Buckingham er en sjarmerende liten by med to trafikklys,
én matbutikk, kyr, hjort og kalkuner.
Men å se løver, tigere og bjørner,
sånt skjer ikke så ofte.
Her er hele gjengen,
Radha, Bhagavan, meg selv, Anna, Teresa, RB.
Vi skulle bli filmstjerner og tjene tusenvis av dollar.
De oppførte seg som om det var den neste ET.
Vi velger kanskje to eller tre gutter og jenter,
kanskje to brødre, bror og søster,
til filmen, så alle kan ikke få være med.
Det var nok 50 barn som gikk på auditionene.
De valgte barna
basert på hvem som investerte i filmen.
En gruppe foreldre fra kirken skulle investere penger.
De fleste var rike.
Den opprinnelige ideen var at Kevin Bacon skulle spille
RB, treåringen, da han ble stor.
Selv som tiåring kjente du til Kevin Bacon.
Det var kult. Men Kevin Bacon dukket aldri opp.
Bhagavan hadde nevnt mange kjendisnavn.
Kevin Bacon var ett,
men ingen var interessert, for det var helt utrolig dårlig.
Jeg vet ikke om de snakket med Kevin Bacon.
Jeg tror det bare var… store drømmer, kanskje.
Jeg hadde aldri spilt i en film.
Her filmet vi scenen der vi fant tigerungene da vi gikk av bussen.
Våre helter, Terry, vennen hennes Todd og lillebroren RB,
snublet over noe som ville forandre livene deres for alltid.
De skrev meg ut fordi foreldrene mine ikke investerte.
Historien handler om disse tre
som finner disse tre i skogen en dag.
Fyren som startet det med meg er en Oscar-vinnende filmskaper
som forsvant midt i og dro til La La Land.
Han drakk kopper med vodka til frokost, og han er en fyllik, han rotet det til.
Hvor sto du, sto du så nærme?
Rett der.
Akkurat der. Men hvor var hånden din?
De kan ikke bli her!
Jo. Jeg må matche scenen.
Ok, men ungene… Det dreper dem.
Ok, greit. Vi er klare.
Nærbilde.
Det var en komedie av feil.
Det var bare dårlige dager etter hverandre,
og produksjonen sank lavere og lavere.
Hva synes disse ungene om de firbente vennene?
Ungene… er ok, men jeg er usikker på de store tigrene.
-De er skumle. -Ja.
-Film, så jager jeg den. -Filmer.
Vi var én meter unna den enorme tigeren,
som kan ombestemme seg og bestemme seg for at han er sulten.
Jeg visste ikke at jeg var i fare, men tigeren hadde kommet seg løs,
og de prøvde å fange den.
Tigeren kan ikke nå deg, den er godt festet.
Senere fikk jeg vite at den hadde bitt en fyr like før innspillingen.
De hadde forsikring på dyrene, de hadde forsikring på utstyret,
men ikke på barna.
Det eneste mellom oss og panteren var en 15 år gammel jente.
Hvorfor kan vi ikke klappe den?
Vel, faktisk er alle dyrene ganske snille
mot de som oppdro dem eller de som mater dem.
Men de liker ikke fremmede.
Det var en forventning om at barnefilmer med dyr ville selge stort,
og jeg tror alle trodde på det.
Ingen visste at det ville gå dårlig eller at ingen snakket i filmen.
Dette var alle kostnadene.
En halv million dollar,
som man trodde skulle resultere i mye mer enn det faktisk gjorde.
Vi trodde vi skulle få betalt, og kanskje bli berømte.
Om vi visste at vi ikke fikk betalt, kunne vi ha protestert.
Familien min og en gjeng andre ble lovet
at hvis du investerte i denne filmen, så fikk du utbetaling.
Og jeg er sikker på at mange mistet en god del penger.
Selv etter dagens standard er en halv million mye penger.
Så noen burde kunne spore opp hvor investeringene ble av,
hvor pengene gikk, men det er 30 år siden.
Det er to ting ved Bhagavan som er helt sanne.
Én er at ingenting godt kommer fra å være assosiert med ham,
og han vil skade deg.
Og det andre er at hvis man kan tjene penger,
så er det ikke du som tjener dem.
SØR-KOREA
Jeg signerte en million-kontrakt for å dra til Korea
og ha tre show om dagen, sju dager i uka.
Bhagavan kom inn og ut. Han fløy inn og ut.
I mellomtiden var jeg der og gjorde tre show om dagen og promoterte dem.
Jeg gjorde spesielle VIP-opptredener.
De fikk meg til å jobbe 18 timer i døgnet,
og jeg tjente knapt penger på showet
fordi Bhagavan inngikk en hemmelig avtale med produsenten
og tok mesteparten av pengene, og jeg gjorde alle showene for ingenting.
Kevin brukte hele arven min,
uten min tillatelse og uten at jeg var involvert.
Det tok et år å få skilsmisse.
Det var da han begynte å få penger fra andre.
Jeg skrev alle showene til Doc i 15 eller 20 år.
Høydepunktet i showet var ligeren.
Han sa: "Dette er ligeren Sudan.
I den gamle byen Singapore, som var kjent som løvenes by…"
For lenge siden, utenfor den gamle byen Singapore,
som var kjent som "løvenes by", fantes det gigantiske brune beist!
Den enorme skapningen du ser her.
Vi skulle dele fortjenesten i butikken 50/50.
Du tar bilde med tigeren, og så må du gjennom gavebutikken.
Du kan få en T-skjorte eller en paraply med en tiger på.
Så det var min greie, gavebutikken.
Det var ikke nok til å leve av. Jeg ofret mye.
Men pengene de tjente var til å hjelpe dyr.
Jeg elsker dyr, og jeg tror bevaringsarbeidet er ekstremt viktig.
Trenerne våre har viet livet sitt til å ta vare på og bevare dyrene.
Vi føler at det er vårt ansvar å dele det vi har lært med dere.
Vi hadde omvisning klokka 09,30 som var ferdig 13,30.
Og de tjente 25 000 dollar.
Det handlet om å redde dyrelivet.
Og alt vi selger og markedsfører, bidrar til bevaring i naturen,
og folk vil kjøpe det.
Doc Antle lærte ham at hvis han gir litt til bevaring,
så ville folk si: "Denne fyren har et rent hjerte."
Og da gir de mer.
FOND FOR SJELDNE ARTER
Møt dr. Bhagavan Antle, grunnlegger og direktør for Rare Species Fund.
Rare Species Fund er en organisasjon som tilbyr…
Jeg innså at det ikke handlet om dyrevern.
Det handlet om å tjene mer penger,
og hva mer kan vi gjøre for å tjene penger?
Dette er døra til en av pygmékongene som var…
Nei, ikke sånn. Vi må diskutere det.
Vi ser inn den utrolige døren laget av pygmeer.
Og dere ser det utrolige utstyret som vi har fraktet dit.
Jeg har bidratt med millioner av dollar til bevaring, det kan spores.
Vi har tatt en titt på Doc Antles Rare Species Fund, og det er søppel.
Mye av pengene går rett tilbake til hans eget anlegg,
og han hevder at det er bevaring.
Det er en bedragersk praksis som bedrifter bruker, kalt "grønnvasking",
der de overbeviser kjøperne
om at tjenestene deres er miljøvennlig.
Midler som samles inn i USA
sendes til prosjekter i Afrika, Indonesia og Sør-Amerika
for å beskytte dyrene der.
Vi har aldri gjort bevaringsarbeid utenfor USA.
Vi dro på ferie for å se dyr i naturen for moro skyld.
Og vi tok med tigere til Thailand for å utvikle avlsprogrammer der.
Vi dro til Samutprakan Crocodile Farm and Zoo.
Det var som en dyrepark ved århundreskiftet.
Bhagavan jobbet hardt for å få tigere inn i Thailand,
og sa: "Vi lager en ny blodlinje. Det er her de bor.
Tigere bor i Thailand, vi returnerer dem dit de kommer fra."
Det vi gjorde var å lære de ansatte å ta bilder med tigerunger.
Det var en sjimpanse som ba om sigaretter
fordi han var avhengig, folk kastet dem til ham.
Det var et salgsargument. Det handlet ikke om bevaring.
Når vi snakker om bevaringsprogrammer i Asia eller Afrika, er det imponerende.
Ikke sant? For propaganda.
Hvis du lar folk utenfor ser hva som skjer bak kulissene,
så er drømmen borte.
Hvis det var bur i bakgrunnen på bilder, sa han: "Ikke bruk dem."
Han likte ikke at folk trodde at dyrene bare satt i bur.
Vi går oss vill. Det er Tigerland.
Intervjuet i stad var ganske bra. Lett og rolig.
Om du liker det.
-Det var bra. -Vi vil ikke se bur.
Kattene i bur vandret frem og tilbake.
De hadde ikke noe annet å gjøre,
og de vandret til det var blod på bakken.
De fikk blodige hull på fotsålene.
Og når jeg sa noe om det, sa de bare:
"Vel, spyl det bort."
De spylte bort blod én gang om dagen.
UTGANG UNDERGANGEN
Det at elefanten, et av de mest sosiale dyrene,
kanskje det smarteste dyret i dyreriket?
Og hun var alene hver dag.
Jeg er flau over å si at jeg ikke så at det var galt.
På et tidspunkt ba de meg om å hente en frossen vaktel
for å mate rovfuglene,
og jeg åpnet fryseren, og den var full av tigerunger.
Og jeg ble fortalt at de var dødfødte.
Jeg så alle kullene som kom, det var veldig sunne tigere.
Vi hadde ikke hele kull som var dødfødte.
Men når du så noe som virket galt,
så ga han deg en årsak, og du trodde på det.
Du aksepterte det, for alternativet
er at forferdelige ting skjer, og at du var involvert i det.
Det stemmer, se på kameraet.
Vi er en åpen bok, vi har et flott anlegg
med enestående kvalitetsmiljøer for dyrene.
Og det er ingenting å se her, bortsett fra alt vi får gjort
på grunn av suksess, forståelse, utrolig hardt arbeid
og mennesker som gjør det til livsverket sitt.
Det er vondt å tenke på
at jeg sa til Julie at det var verdens beste sted.
At det var et paradis for dyreelskere.
Det er ikke et paradis. Det er helt motsatt.
Hvordan reagerte Doc da han fant ut at dere var sammen?
Det var så rart, for han var ok med at hun bodde hos meg.
Det var uhørt.
Men samtidig som han støttet det, gjorde han livet hennes…
Et helvete.
…helt miserabelt.
Jeg ble angrepet fra alle kanter.
Det var vondt å se hva som skjedde, jeg snakket med ham på hennes vegne,
og jeg husker at jeg gråt.
Jeg er en voksen mann fra den israelske hæren,
og jeg gråt fordi jeg elsket denne jenta.
Hvorfor behandler dere henne slik?
Han løy og baksnakket folk
fordi han ville være den eneste støtten vi hadde.
Doc sa at Julie er gal, at noe var galt med henne,
og at jeg burde passe meg og ikke kaste bort tiden min.
En del av meg tenkte: "Er hun gal?" Jeg begynte å spørre: "Er Julie gal?"
Og jeg så etter grunner. "Er hun det? Er hun virkelig det?"
Nei, hun er ikke gal.
Jeg angrer ikke, for her er vi.
-Ja. -Sytten år senere.
Men en del av meg føler seg litt skyldig.
Tørk dem, ikke bare hold dem.
Skjelver?
Nei, ikke ennå.
Noen ganger er fantasien
om hvordan livet skal bli bedre enn virkeligheten.
Jeg var alltid selvstendig og litt opprørsk.
Og jeg tror det er noe Bhagavan virkelig gjenkjente
og satte pris på i meg, og det slo tilbake på ham.
De begynte å få problemer.
Bhagavan var veldig kontrollerende.
Hun var tenåring, hun ville eksperimentere med ting.
Når vi jobbet, når vi trykket ting og jobbet med film,
fikk han meg til å være skuespiller eller modell.
Jeg ble tilbudt et par muligheter til å stå modell uten dyrene,
og han lot meg ikke gjøre det, og jeg ble skuffet.
Hun begynte å protestere, og ikke gjøre som han sa,
hun tok bilen når hun ville.
Vi var tenåringsjenter.
Jeg ville ta førerkort,
det er et vanlig overgangsritual for folk på min alder.
Det fantes alltid en unnskyldning
for hvorfor vi ikke fikk lov og hvorfor vi ikke fikk øvelseskjøre.
Jeg hadde falsk ID
og dro og tok førerkortet likevel.
Han ble veldig sint, ekstremt sint.
Jeg begynte å innse at det ikke handlet om sikkerhet, men om kontroll.
Han hadde håpet at han fikk en ung jente han kunne forme,
og at hun ville ta seg av husarbeidet.
Han kjente ikke datteren min. Det var ikke en del av planen hennes.
Vi bodde sammen, og vi var gift,
og han sa at han var tiltrukket av meg da jeg var yngre.
Siden jeg var elleve år.
Det gjorde meg ekstremt ukomfortabel,
og det endret dynamikken i forholdet vårt.
Jeg begynte å se virkeligheten,
og det ga meg en ekkel følelse.
Jeg ville ikke lenger være kona eller elskerinnen hans.
Mye tenner…
Herregud. Og kona di lar deg… Å, æsj!
Og kona di lar deg kysse henne når du kommer hjem.
Han reiste bort for å jobbe. Jeg ville ikke bli med ham.
Det var greit for ham, for han hadde begynt å treffe Dawn.
Shankar, en to år gammel hann.
Radha gjorde en fantastisk ting.
Jeg var så stolt, jeg kunne ikke tro det.
Hun var 17 år da hun forlot ham.
Hun ventet på at han skulle være på jobb med Dawn,
så de var borte fra huset.
Og jeg fikk en telefon, og hun sa: "Jeg drar.
Jeg kommer. Venninnen min og jeg kjører dit."
Og jeg sa: "Ok, bare kom! "
Først dro jeg rett til banken,
og der stengte jeg kontoene våre og tok alle pengene.
Og det var ikke så mye penger,
men det var nok til flukten.
Venninnen min og jeg kjørte til dyreparken.
Jeg kjørte helt inn og ransakte huset
for alt som var mine personlige eiendeler
og alt jeg kunne ta som hadde verdi.
Og jeg skulle ikke beholde tingene. Det var for å ha litt makt.
Jeg hadde sett hans tidligere brudd,
og jeg visste at jeg ville trenge noe å forhandle med.
I nattbordet lå en annen kvinnes parfyme.
Og jeg fant en vibrator, som ikke var der før.
Så, midt i min store flukt,
og det var jo litt smålig,
men jeg tok alle de andre klærne i skapet,
og jeg dumpet alle de andre parfyme og lot dem ligge der,
og jeg tok ut vibratoren, skrudde den på og la den på sengen.
Og jeg husker at jeg tenkte, da jeg kjørte av gårde,
når vi kom langt nok unna til at jeg kunne tenke klart:
"Vær så snill, la batteriene vare
så han kommer hjem til et ransaket hus,
og at alt er borte,
mens den vibrerer i senga."
Venninnen min og jeg byttet på å kjøre fra Virginia til California,
og vi var så fulle av adrenalin og så redde
at vi kjørte hele veien dit i full fart.
Vi kjørte fra Virginia til California på rekordtid,
og da jeg kom til California, ringte jeg Bhagavan
og han sa: "Hvor er du?"
Og jeg sa: "I California." Han sa: "Det er umulig."
Og jeg tenkte: "Vent til han får kredittkortkvitteringen."
Hun stoppet ikke engang. Hun kjørte helt til California.
Det var veldig modig! Veldig modig av henne.
Jeg har alltid beundret henne for det.
Hun var en av de eneste kvinnene som tok igjen på Bhagavan,
så jeg var stolt.
Her, pusekatten Radha.
Katteelskere elsker deg! De elsker deg.
Du er en flott tigerdronning.
Jeg tror det kan ha vært en side ved ham
som på en måte nesten var stolt av meg.
Alt i alt føler jeg at han var snillere med meg
enn med mange andre kvinner.
Ja.
Hun var mye sterkere enn meg,
men da jeg ble gravid med Tilakam, reddet det meg.
For av en eller annen grunn kunne jeg tolerere volden,
løgnene og den psykologisk manipuleringen av meg selv.
Men jeg ville ikke at barnet mitt skulle ha det sånn.
Jeg ville ikke at barnet mitt
skulle vokse opp med en som slo et annet menneske i sinne.
Han sa: "Drar du, dreper jeg deg."
Han pleide å si det hele tiden.
Jeg vet hvorfor han gjorde det, for…
Ingen kunne få vite hemmelighetene hans.
Jeg hadde alltid følelsen av at han kunne drepe et annet menneske.
Mark Toppings død var veldig mistenkelig for meg.
Det var veldig praktisk . La oss si det.
Jeg avviste dette intervjuet mange ganger.
Grunnen til at jeg takket nei, var
at jeg har brukt hele livet på å glemme dem.
Men så innså jeg at jeg skylder Mark dette.
Noen må snakke for ham og være hans stemme.
Han kan ikke snakke for seg selv.
Jeg fikk en melding: "Herregud. Ring meg med en gang.
Har du sett programmet Tiger King?" Jeg sa: "Nei. Hva mener du?
Hva er det?"
Jeg fant det og begynte å lete etter Mark,
og etter 31 minutter og 52 sekunder, i episode én,
er det to tigere i boblebadet,
og en av tigrene hopper ut,
og der er han, der er Mark,
i et og et halvt sekund, og han fanger den tigeren.
Det var spennende å se vennen min på film etter alle disse årene.
Jeg visste det med en gang, og han var bare i profil.
Se for deg… Se for deg at det er din venn,
som du var glad i, og å se det…
Du må forstå at det er 32 år siden han døde.
Se, mamma, jeg kan flyte på vannet!
Vi visste aldri hvordan den dagen var.
Hva som skjedde.
Jeg håper at dere kan finne ut av det.
De hadde kranglet kvelden før, og dagen etter var Bhagavan rystet.
Og du kunne se umiddelbart at noe var veldig galt.
Jeg sa: "Hva skjedde?"
Og han sa: "Mark gled og falt av steinene,
og slo hodet på steinene under, og døde momentant."
Jeg følte at han ikke fortalte sannheten,
og det har gjort meg gal i 30 år.
Siden den dagen den mannen døde, har jeg sagt:
"Dette er skummelt. Hva skjedde med ham?"
Vi har en annen…
Tekst: Julie Sandsnes