- Hei, mamma. - Hallo, kjære.
Takk for at jeg kan bli. Det er jeg veldig glad for.
- Hvordan går det? - Herregud. Alt er så rotete.
Med byggearbeiderne og Robert.
Er Robert i USA igjen?
- Ja. Han er i USA igjen. - Vil du ha noe å spise?
Nei takk. Jeg er ikke sulten. Jeg er litt kvalm.
- Klokken er nesten åtte. Du bør spise. - Nei, jeg tror får migrene.
Har du noe imot at jeg bare... Kan jeg legge meg litt?
Jeg fikk ofte hodepine da jeg var på din alder.
Ja.
Moren din lider av demens.
Hennes forestilling om tid og rom er ikke lenger lineær.
Du kjenner den særegne blandingen av lukter,
og de falske blomsterduftene som skal prøve å skjule dem.
Lukten av en gammel persons hjem.
Du kan ikke huske sist du sov i din mors seng.
Den samme sengen som faren din en gang sov i.
Du tror at hvis du får til å sove, kan du kanskje tenke klarere.
Kanskje begynne å forstå hva som skjer med livet ditt.
Takk, mamma.
Justins tidligere elev Tommy hjalp meg å gjenopplive Jonathan.
Han forklarte at bare gamle mennesker bruker Facebook,
- så vi brukte Instagram. - ...ingenting skjer.
- Bruk skjermen. Det er berøringsskjerm. - Jeg skjønner.
Bildene var gamle, men jeg har brukt filtre. De ser bra ut.
Det er utrolig.
Vi legger ut noe om favorittmusikken hans. Vet du hva han hører på?
Nei, det gjør jeg ikke. Kanskje Kylie Minogue.
Kylie. Ja. Sexy. Vi bør legge ut andre ting også.
Drake og Tyler, the Creator. Post Malone. Den slags ting.
Jeg videresender noen av innleggene mine.
Greit. Hva med bøker?
- Bøker? - Han er 18, så jeg tenkte på Demian.
Hermann Hesse.
Ja. Jeg har ikke hørt om dem. Kanskje Harry Potter.
Men personlig ville jeg ikke lagt ut noe om bøker.
Du er eksperten.
Ja. Vi bør jobbe med noen av disse kommentarene.
Jeg beholder Jonathan som tenåring.
Han er evig ung, i et evig friår, og begynner snart på universitetet.
Nå har sønnen vår en fremtid.
Robert er sjalu på den unge døde mannen
som hadde en affære med kona hans og reddet barnet hans.
Han lurer på hvor mange ganger Catherine har tenkt på denne gutten
når hun har vært sammen med ham.
Hvor mange ganger har hun sammenlignet sexen?
Later hun som med ham? Noen ganger? Alltid?
Nicholas vet at han burde hjelpe faren med å rydde, men han vil ikke.
Han blir sprø hvis faren fortsetter med den muntre tøysingen.
Han vet at det ikke blir lett å bo hos ham.
Men det er verdt det. Han sparer penger.
Han vet at faren ikke kan lukte røyken som driver ned,
men selv om han kunne det, ville han neppe sagt noe.
Faren hans ville vært redd for å bryte det spesielle båndet deres.
Han antar at det har skjedd noe mellom foreldrene.
Tidligere den kvelden syntes han synd på moren sin,
og det kan han ikke huske å ha gjort før.
Å se henne gå på den måten minnet ham om da han var liten,
og hun pleide å reise i jobben.
Og når hun kom hjem, maste hun om at hun hadde savnet ham så mye.
Han pleide å ignorere henne i flere dager, fordi det aldri føltes ekte.
Natta.
- Skal du på jobb i morgen? - Ja.
- Tidlig? - Sent.
- Da ses vi til middag. - Ja.
Natta.
Foreldrene vet ingenting om ham.
Du studerer din mors ansikt,
og tror det er sånn hun vil se ut når hun er død.
Du er overveldet av tristheten over det som er tapt.
Din barndom og ditt eget barns barndom.
Din mors styrke, og din tro på at du hadde absorbert styrken inn i beina dine.
At din mors kjærlighet hadde gitt deg styrken til å overvinne hva som helst.
Du vet at moren din heter Helen,
og at Helen må ha opplevd angst, ensomhet og smerte.
Men du vet egentlig ikke noe om det.
For deg har Helen nemlig alltid vært mamma.
Mamma.
Det har skjedd noe.
Jeg er ikke her på grunn av byggearbeiderne.
Du husker det sikkert ikke, men for mange år siden...
Det er omtrent tjue år siden. For Nick var fem.
Vi dro på ferie til Italia.
Og jeg gledet meg veldig...
Du forteller moren din alt du ikke kunne fortelle Robert.
Alt sammen.
Skammen og skylden.
Gjennom det hele er moren din stille, og du lurer på om hun kan høre noe.
Om det du forteller henne, vil gli inn i drømmene hennes,
og så husker hun noe av det.
- Yo. - Ser etter Elvis.
- Hvem er du? - Nicholas. Jeg har vært her før.
OK.
- Hva skal det være? - To gram.
- Hvis du blir, er det en femmer til. - Jeg får 15?
- Jeg har lagt en brikke. - Kom igjen.
Kjapt nå.
Nicholas hadde vært her bare et par ganger før.
Han vil ikke gjøre det til en vane,
og han er sikker på at han takler det veldig bra.
Bare litt av og til for å myke opp kantene, men aldri for mye.
Du avslørte alt mens moren din snorket fredelig.
Og til slutt følte du deg tom.
Og du falt i dyp søvn.
Å sette ord på historien din var som å stikke hull på en ondartet svulst
som hadde gitt deg så mye smerte.
Og for andre også, har du nå skjønt.
Jeg kom tidlig den morgenen, før kontoret hennes åpnet,
- og ventet på den asiatiske jenta. - Jeg tror det er noe på gang.
Hun må ha vært en underordnet.
Jeg hadde sett henne gå ut med Catherine Ravenscroft,
og virket tydelig beæret over å ha blitt invitert til lunsj med henne.
Jeg føler at i dag...
Unnskyld meg. Miss, unnskyld.
Beklager. Du...
Du jobber sammen med Catherine Ravenscroft, ikke sant?
Kan jeg bare låne et øyeblikk av tiden din?
- Du kan levere pakkene i resepsjonen. - Nei. Dette gjelder en ganske viktig sak.
Sett i gang. Og navnet ditt er?
Ja. Beklager.
- Ja, jeg heter Stephen Brigstocke. - Jeg heter Jisoo Kim.
Vil du bli med opp, så kan vi slå av en prat, Mr. Brigstocke?
Nei, nei, nei. Jeg vil heller bli her.
Vil du sette deg der, da?
Greit.
Er du sikker på at hun ikke kommer snart?
Catherine? Nei, hun ringte. Hun kommer ikke i dag.
Der er hun. Hei, Jisoo. Hvordan går det?
Du vet den e-posten jeg ville at Catherine skulle se? Har du gjort det?
- Kan jeg få et øyeblikk? - Unnskyld. Du er opptatt.
- Står til? Men det er viktig. - Jeg vet det.
Kan du ordne det i dag?
Ambisjon har en stank som er umulig å skjule,
og Jisoo Kim stinket av det.
Hun hadde snust frem muligheten til å grave frem en god story
og snappe opp det karrierebyggende øyeblikket.
Hun hadde tydeligvis jobbet tett med Catherine Ravenscroft lenge,
for hun prøvde å bruke Catherines triks for å få meg til å åpne meg.
Hva gjelder det, Mr. Brigstocke?
Dette er vanskelig. Jeg vet ikke om jeg burde være her.
Du er trygg her. Du kan snakke med meg.
Eller så kan jeg gi deg nummeret mitt, og du kan ringe meg når som helst.
Catherine Ravenscroft har trakassert meg.
Jeg beklager, Mr. Brigstocke. Kan du utdype det?
- Hun truer meg. - Hvorfor truer hun deg?
- På grunn av det jeg skrev. - Hva skrev du, Mr. Brigstocke?
En bok? Er du forfatter, Mr. Brigstocke?
Nei, men jeg måtte fortelle verden sannheten.
EN FULLSTENDIG FREMMED E. J. PRESTON
Jeg publiserte den selv med egne penger under pseudonym.
Jeg tok med eksemplarer til deg og dine ansatte.
Verden trenger å vite hvem Catherine Ravenscroft egentlig er.
Hun prøver å hindre meg i å distribuere den.
Det er forferdelig.
Det er fryktelig å høre.
Hun har lagt igjen truende meldinger på telefonsvareren min.
Men hvorfor prøver Catherine å hindre at boken din kommer ut?
Fordi den forteller om noe som skjedde for flere år siden.
Hva var det som skjedde, Mr. Brigstocke? Kan du fortelle det?
Hun var involvert med noen, og da han ble til bry...
...lot hun ham dø.
Det er forferdelig.
- Men hvordan... - Jeg bør gå. Hun...
Hva om hun... Hun...
Alt er der, i boken.
- Vent, vær så snill. - Jeg må gå.
Kan du fortelle om det? Mr. Brigstocke!
Hvor deilig, forutsigbart og patetisk det var
å se Catherine Ravenscrofts nærmeste allierte og beundrere så ivrige
etter å vende seg mot henne ved den minste mulighet.
Hodet ditt spiller av din nattlige tilståelse til moren din.
Du lurer på om noe av det du sa har sivet inn.
Den morgenen sa ikke moren din noe,
og du blir rørt av tanken på at hun vet, og ikke dømmer deg.
Nicholas' plan var å være våken og påkledd når faren gikk ned for å spise frokost.
Han klarte ikke å våkne. Det spiller ingen rolle.
Han vet at hvis faren hans spør, finner han på noe, og han vil tro det.
- Hallo. - Nicholas. Hvordan går det?
Fint. Hva vil du?
Jeg var bare på nettet, og jeg så at de gir ut en bok
med de tegneseriene du pleide å lese.
Husker du? Hellboy? Jeg lurte om du vil ha en?
- Nei. - Er du sikker?
- Jeg synes den ser kul ut. - Vil ikke ha den. Opptatt, må gå.
- Jeg vet det. Jeg vet at du er det. - OK, ha det.
- Beklager. Nick. Vent. - Hva?
Husker du at vi dro på en tur sammen til Italia da du var liten?
SANT
- Hva? - Det er greit.
Husker du at vi var på ferie i Italia da du var liten?
- Nei. - Du var rundt fem.
- Ikke? - Husker ikke.
Du hadde en gummibåt og favorittbadebuksa di.
- Kan du og pappa slutte å mase om turen? - Har pappa snakket med deg om den?
Jeg har ikke tid til dette. Jeg har ting å gjøre.
Jeg vet det. Beklager...
Beklager.
FØLGER DEG VIS PROFIL
FØLG TILBAKE
FØLGER MELDINGER
- JEG LIKER FEEDEN DIN - AHAHA T
Da jeg hørte plinget, stoppet hjertet mitt.
Jeg hadde aldri mottatt et varsel før.
Fisken hadde bitt på. Den hadde tatt agnet grundig.
Jeg måtte slå til mykt, veldig mykt.
Jeg har aldri forstått den nye generasjonens besettelse
av å redusere ord til initialer.
T = TAKK
Heldigvis hadde Tommy lagt igjen en ordliste.
Han sa også at jeg ikke skulle bruke punktum, komma eller spørsmålstegn.
JEG HATER OGSÅ PEANØTT M&M SETT AKKURAT NÅ
AHAHAH DE ER GRUSOMME
DU DRO TIL CALIFORNIA SÅ BILDENE
Reiser.
JEPP REISER I USA
Nicholas hadde aldri reist rundt i USA.
To år tidligere
måtte faren hans til Los Angeles til en konferanse om menneskerettighetslover,
og hadde tatt ham med.
De tilbrakte fem dager der, og besøkte Universal Studios og Disneyland.
BILTUR?
JEPP
HOTTE JENTER?
Nicholas liker følelsen av respekt og beundring
han får fra den unge fremmede han nettopp har møtt på nettet.
Morn, Jodie.
Morn.
Hei.
- Vi må ta en prat. - Ja, selvfølgelig.
Stephen Brigstocke var her. Han tok med bøkene.
- Var han her? - Denne boken.
Jisoo kom til meg fordi hun ikke visste hva hun skulle gjøre.
Hun fortalte at du ba henne droppe storyen om Mr. Brigstocke.
- Hvorfor ville du absolutt stoppe den? - Det har ingenting med deg å gjøre.
Jeg skulle ønske det var sant,
men når et juniormedlem i teamet spør meg om råd, blir det min sak.
Et juniormedlem i teamet, Simon? Kom igjen.
Du sa til Jisoo at han var pedofil, og ba henne spore ham opp.
Og da hun hadde gjort det, ba du henne glemme det.
Jeg lurer på hvorfor du gjorde det.
Jeg trenger ikke å forklare meg for deg eller deg, Jisoo.
Dette er en personlig sak, og har ingenting med jobben å gjøre.
Hvorfor ba du meg finne adressen og telefonnummeret hans?
- Jeg trenger ikke forklare meg. - Jo.
Jeg vet ikke hva som er i denne boken. Jeg har ikke hatt tid til å lese den ennå.
Men en mann du har gransket som pedofil, kommer med en bok han har skrevet.
Han forteller Jisoo at du er med i historien, at du er i boken.
At du trakasserte ham, truet ham. Hva er boken om?
- Jisoo... - En tilståelse?
- Du er en løgner. - Hva?
Jeg har aldri sagt at han var pedofil.
- Jeg ba deg... - Du korrigerte meg ikke.
- ...finne kontaktinformasjonen hans. - Er jeg løgneren?
Det var alt. Jeg spurte deg fordi jeg stolte på deg.
Jisoo er ikke den som trenger å forsvare seg.
Du nyter dette.
Vi kunne hatt denne samtalen i møterommet,
men du ville at alle skulle se forestillingen.
- Cathy... - Det er Catherine.
Dette er en situasjon du har skapt.
- Du har ikke vært ærlig. - OK.
Og det bekymrer meg. Det setter hele teamets rykte på spill.
- Dette selskapet er bygget på integritet. - Hvem tror du at du er?
Mr. Brigstocke kom til oss fordi han var redd.
Du løy for Jisoo. Du brukte henne for å få telefonnummeret hans.
Og så la du truende meldinger på svareren hans.
- Cathy... - Ikke rør meg!
Det er han som forfølger meg. Det er han som truer meg.
Hvorfor har du ikke kontaktet politiet?
Fordi det er privat. Kan du ikke få det inn i hodet?
- Bare prøv å roe deg ned... - Du våger ikke å be meg roe meg ned!
Du har ingen rett til å spørre om dette.
- Cathy... - Nei!
Spør jeg om privatlivet ditt? Nei. Hvilke stoffer du har tatt?
- Hvilke nettsteder du har besøkt? - Du er opprørt.
Uansett hva du skjuler, er det sikkert best å fortelle sannheten.
Fjern de jævla hendene!
Det skulle du ikke ha gjort.
- Cathy, hva har du å si til dette? - At du ba om det.
Navnet mitt er Catherine!
Du er så kansellert, Catherine.
- Går det bra, Simon? - Ja.
- Hun angrep ham. - Angrep ham.
For en gærning.
- Se deg for. - Beklager.
Nicholas hadde chattet med Jonathan det meste av dagen.
Han var ivrig etter å snakke og gi råd.
Og han trodde at Jonathan slukte hvert ord.
Det var rørende hvordan han åpnet seg for ham. Stakkars tosk.
Fortalte sine triste historier til en seks år yngre gutt,
som hadde vært død i nesten 20 år.
Tiden som lærer hadde lært meg å se guttene med et svart hull i seg.
Det var en tid da jeg kanskje hadde følt noe for den gutten.
Jeg kunne til og med ha prøvd å hjelpe ham.
Men Nicholas var ikke en gutt. Han var en 25 år gammel mann.
Og uansett hvor mye han skrøt til mitt 19 år gamle meg,
kunne han ikke skjule sin skjelvende, krympende sjel
for en mann med min erfaring.
Han var desperat. Desperat etter å snakke.
Det var på tide å begynne å snøre inn.
Jeg begynte å få ham til å vente på meg.
Bare ti minutter eller så for å holde ham ivrig.
...hendene dine.
MARK NEVNTE DEG
Det skulle du ikke gjort.
MELVIN NEVNTE DEG FOR ET MARERITT
Hva vil du at jeg skal si? Du fortjente det.
Du vet at ryktet ditt står på spill.
I årevis har din troverdighet vært det som har holdt deg gående.
Nå ser du sannsynligheten for å måtte tåle offentlig skam.
Du vil aldri mer være den personen de trodde du var.
Men for deg, akkurat nå,
er det eneste som betyr noe, å beskytte Nicholas.
Å holde ham utenfor denne situasjonen.
OI DUDE HVOR R DU
Nicholas har gitt Jonathan sin fulle oppmerksomhet.
Han føler at han er et barn som ser opp til ham og sluker hvert ord.
De har mye til felles, selv med tanke på aldersforskjellen.
Jonathan har til og med lest den eneste boken Nicholas har lest på flere år.
BEKLAGER, MAMMA PLAGET MEG MED UNI
UNI R FOR TAPERE
SYNES DU D?
LIVET ER FOR KORT TIL Å KASTE BORT
SE VERDEN. PRØV IBIZA BESTE JENTER
Hvorfor?
PUPPER R UTE
JEG LESTE IGJEN KAPITLENE I BOKEN DU FORTALTE MEG OM
Hva synes du?
LITT TAMT PRØV NOE AV DETTE
BEDRE ENN DEN JÆVLA BOKA
DU HAR PULT MANGE JENTER
NOEN
Greit.
Hallo? Mr. Brigstocke.
Kan du åpne døren? Det er Catherine Ravenscroft.
Åpne døren, vær så snill.
Vi må snakke sammen.
Jeg vet at du er der.
Mannen min har forlatt meg, og jeg får nok sparken.
Du har vunnet. Hører du meg? Du vant.
Det minste du kan gjøre, er å se meg i øynene og høre på meg.
Stephen.
Vær så snill å åpne døren.
Jeg vet at du er der. Du må høre på meg.
Jeg har rett til å bli hørt.
Dette må stoppe.
Ingenting du gjør mot meg eller familien min, vil bringe sønnen din tilbake.
Du har nådd 020 7946 0534.
Verken Stephen eller Nancy er her for å svare,
men hvis du legger igjen beskjed med dato, klokkeslett og telefonnummer,
vil vi prøve å ringe tilbake.
Ha en fin dag.
- Det er meg. - Det er meg.
- Jeg vil snakke om Jonathan. - Jeg vil snakke om Jonathan.
- Du har nummeret mitt. - Du har nummeret mitt.
- Så ring meg... - Så ring meg.
Og snakk denne gangen!
Hun ville at jeg skulle lytte. Hun ville snakke.
Hun sa at hun hadde noe å si.
Det var for sent.
Men slangen kom nærmere.
Det var på tide å fullføre det hele.
Fisken var klar til å bli halt på land. Det var tid for siste kast.
HVOR ER DU?
Stakkaren hadde åpnet hjertet for Jonathan.
Men det var jeg som hadde marsjert inn.
HER ER JEG
HVA GJORDE DU
HUSKER DU BOKA?
RUNKA DU?
Det skulle ikke mye til for å dytte det svake eksemplaret til randen.
Jeg måtte bare mate mørket hans og lede ham til der det var ingen vei tilbake.
Og så la ham ligge der og vippe på kanten.
HUSKER DU...
Hvordan moren forlot barnet sitt alene i havet?
EN LITEN GUTT SOM IKKE KUNNE SVØMME?
KOBLE TIL LADER! BATTERINIVÅ 5 %
SOV DEN KÅTE KJERRINGA
HVORFOR HJALP HUN IKKE BARNET?
HORE
Hun ville ikke at Jonathan skulle risikere livet.
HORA VILLE HA MER KUK
Var begjæret etter Jonathan
større enn kjærligheten til barnet?
JA, JEG HATER HORA
Hva faen?
HVA FAEN?
HVORDAN FIKK DU DET BILDET
DU HUSKER DEN
...unge mannen som reddet den lille gutten i boken?
JA. JONATHAN
JONATHAN BRIGSTOCKE. OG HAN DØDE.
OK SÅ?
TIL MINNE OM
EN FULLSTENDIG FREMMED SOM DØDE DA HAN REDDET DEG.
DET ER DEG. FORSTÅR IKKE
ER DU DUM?
JONATHAN DØDE FOR FLERE ÅR SIDEN.
DU ER DEN LILLE GUTTEN HAN REDDET.
DU SKREMMER MEG
Jeg sender deg noen bilder.
Sjekk dem mot sidene...
...i En fullstendig fremmed.
Det var ingen vei tilbake. Jeg hadde en oppgave.
Det var umulig at han ikke ville gjenkjenne henne eller seg selv.
Ingen barn burde se moren sin slik.
Men det måtte gjøres.
"KLEM BRYSTVORTEN."
HUN KLEMTE BRYSTVORTEN.
KVINNEN, HORA, ER DIN MOR.
JONATHAN ER DØD FORDI HAN PRØVDE Å REDDE DEG.
MAMMAEN DIN HAR ÅPENBART ALDRI VÆRT GLAD I DEG.
Faen.
Det var som om jeg hadde stappet en katt i en sekk
og sluppet den i en elv.
Jeg kunne høre den mjaue, men jeg kunne ikke redde den.
Synk eller svøm, det var opp til ham.
Jeg kunne ha blitt på kjøkkenet og ventet på et svar, men jeg måtte dra.
Jeg hadde en viktig middag å delta i.
Der. Utmerket. Sånn.
- Hei, Catherine. - Hei, Aleena.
- Under her. - Går det bra, mor?
Du er gjennomvåt.
- Ja. - Det er vel bedre?
- Dette teppet trenger en god... - Jeg er visst det.
Vet du hva du trenger, Catherine?
- Jeg kan lage en kopp kaffe eller te. - Nei. Jeg gjør det.
Vil du ha te eller kaffe?
- Der er han. - Du liker ham, Helen.
Må være den tiden på året.
ALBION KONTOR HR HAR DU TID TIL Å SNAKKE?
UBESVART ANROP
Bildene av at moren hans har sex med en 19 år gammel gutt
har gått hardt inn på Nicholas.
Men bildet som plager ham mest,
er bildet av den røde og gule jolla som vipper på verdens rand.
Jeg hater deg!
Han vet at han ble reddet da han skulle ha dødd.
Han ser for seg en annen historie for moren.
En tragisk heltinne som mistet sitt eneste barn i en ulykke på havet.
Hun ville ha kommet seg fullstendig etter tapet.
Hun ville ha spilt rollen godt.
Det hadde passet henne bedre enn å være mor
til en lavmælt, lavenergi, underpresterende, verdiløs dritt.
Hei!
Nicholas.
Går det bra med deg?
Ja.
Få orden på deg.
Robert Ravenscroft var blitt en plage,
og la igjen meldinger på nettstedet til En fullstendig fremmed.
Han var desperat etter å ta igjen det tapte, desperat etter å møte oss.
Han trodde vi fortsatt var oss. Fortsatt Mr. og Mrs. Brigstocke.
Først var jeg ikke interessert i å møte ham,
men jeg skjønte at jeg kunne bore dolken dypere,
dytte den lenger når den var inne.
Stedet luktet av forretningsmenn og politikere.
Mr. Brigstocke, jeg beklager at du måtte vente.
Så hyggelig.
- Jeg beklager. - Nei. Det er ikke din feil.
Det er leddgikt. Det var bra så lenge det varte.
Tusen takk for at du kom. Jeg håpet at Mrs. Brigstocke ville komme.
Min kone døde dessverre for noen år siden, Mr. Ravenscroft.
Så trist å høre.
Kan du kalle meg Robert?
Unnskyld, mine herrer. Et glass champagne? Kir Royale?
Jeg leste boken, og jeg...
Jeg vil gjøre det klart at måten min kone oppførte seg på, var ussel.
Fullstendig ussel.
Jonathan var vårt eneste barn.
- Nancy kom seg aldri etter tapet. - Fryktelig.
Alt Nancy ønsket, var å møte sønnen din.
Å se at sønnen vår ga livet sitt for noe.
For at den lille gutten din skulle puste og vokse. Din kone tillot det ikke.
Hun truet min Nancy om hun prøvde å kontakte henne igjen.
Bare så det er sagt,
jeg synes at min kones handlinger, i både fortid og nåtid,
er fullstendig utilgivelige.
Det er åpenbart at hun oppførte seg med skammelig grusomhet.
Og vi bor ikke sammen lenger.
Det var trist å høre.
Og jeg beklager smerten og sjokket
du må ha følt da jeg sendte deg boken og bildene.
Jeg er faktisk lettet over endelig å vite sannheten. Det har gått så mange år.
Vel...
Takk, Mr. Ravenscroft.
Alt jeg vil nå, alt jeg... Alt jeg håper på er en...
...en eller annen form for forsoning, tilgivelse, for Nicholas og meg selv.
Akkurat som du og familien din,
har også vi lidd under min kones forferdelige grusomhet.
Selvfølgelig, Mr. Ravenscroft.
Takk.
Så klart.
Han er en ynkelig mann.
Jeg tror han var klar over at han var en ubetydelig karakter i denne historien.
Og nå hadde han sluttet seg til rekkene mot sin egen kone.
Nick?
Nicholas, vennen min, hva er i veien?
Nicholas. Nick, si noe.
Hvor er du? Pokker.
Herregud.
Velkommen til O2s meldingstjeneste.
Den du prøver...
Ikke gjør dette. Ikke gjør dette mot meg.
Velkommen til O2s meldingstjeneste.
Personen du prøver å nå...
Jeg hater deg! Din f...
MAMMA RINGER
Nicholas vil ikke røre seg.
Han må bare lukke øynene.
Han vil aldri forlate dette stedet.
Det er her han vet at han kan være sitt beste seg.
BASERT PÅ ROMANEN AV RENÉE KNIGHT
Tekst: Evy Hvidsten