- Labas, mama. - Sveika, saulele.
Ačiū, kad leidai man pernakvoti. Labai tau dėkinga.
Kaip tu?
O Dieve. Toks chaosas.
Tie statybininkai ir Robertas, supranti?
Ar Robertas vėl Amerikoj?
Taip. Jis vėl Amerikoj.
Nori valgyti?
Ne, ačiū. Nenoriu valgyt. Mane truputį pykina.
Jau beveik aštuonios, turi pavalgyt.
Ne, man, regis, migrena.
Jei tu nieko prieš, aš... Galiu trumpam prigulti?
Mane irgi kamuodavo galvos skausmai, kai buvau tavo metų.
Taip.
Tavo mamai demencija.
Ji prarado laiko ir erdvės linijiškumo suvokimą.
Užuodi specifinį kvapų mišinį,
gožiamą dirbtinio gėlių aromato kvapiklio.
Seno žmogaus namų kvapas.
Jau nepameni, kada paskutinį sykį miegojai savo mamos lovoje.
Toje pačioje, kurioje kadaise miegojo ir tavo tėvas.
Galvoji, jei tau pavyktų užmigti, galbūt sugebėtum aiškiau mąstyti.
Gal imtum suprasti, kas, po galais, vyksta tavo gyvenime.
Ačiū, mama.
Tomis, buvęs Džastino mokinys, padėjo man prikelti Džonataną.
Jis man paaiškino, kad feisbuku naudojasi tik seni žmonės,
todėl mes pasirinkome instagramą.
...bet niekas nevyksta.
DŽONATANAS BRIGSTOKAS
Naudokit ekraną. Čia klaviatūra. Lieskite ekraną.
Aišku.
Nuotraukos atrodė senos, bet pritaikiau filtrus.
Dabar, rodos, neblogai atrodo.
Nuostabu.
Ačiū. Reikia pridėti kelis įrašus apie mėgstamiausią jo muziką.
Ko jis klauso? Ar žinote?
Nežinau. Gal Kailės Minog.
Kailė. Taip. Seksi.
Gal pridėkime dar kai ką.
Pavyzdžiui, Dreiką ir Tyler, the Creator.
Post Malone, panašiai.
Aš persiųsiu jam kelis savo įrašus, manau.
Žinoma. O kaip knygos?
Knygos?
Jam 18-ika, tai gal, sakau, „Demianas“?
Hermano Hesės.
Nesu girdėjęs.
Gal koks „Haris Poteris“,
bet aš asmeniškai nieko apie knygas nerašyčiau.
Tu čia ekspertas.
Taip.
Gerai, dabar peržiūrėkime komentarus.
Aš išlaikiau Džonataną paaugliu.
Jis amžinai jaunas, amžinai keliaujantis,
besiruošiantis stot į universitetą.
Dabar mūsų sūnus turi ateitį.
Robertas pavydi mirusiam jaunuoliui,
turėjusiam romaną su jo žmona ir išgelbėjusiam jo vaiką.
Jis mąsto, ar dažnai Ketrina prisimindavo šį jaunuolį,
būdama su juo.
Ar dažnai lygino jų seksą?
Ar su juo ji apsimetinėjo?
O gal kartais? Gal visada?
Nikolas supranta, jog jam derėtų padėti tėvui tvarkytis po vakarienės,
bet jis nenori.
Jis išprotės nuo linksmų tėvo pokštų.
Jis žino, kad nebus lengva gyvent čia su juo...
bet verta.
Jis taupo pinigus.
Jis žino, kad tėvas neužuos jo dūmų,
bet jei ir užuostų, turbūt nieko nesakytų.
Tėvas bijo prarasti ypatingą jųdviejų ryšį.
Jis numano, kad tarp tėvų kažkas vyksta.
Tą vakarą jam staiga pagailo mamos,
nors jis nepamena, kada paskutinįkart jam buvo jos gaila.
Išvydęs ją išeinančią iš namų, prisiminė, kaip ji išvykdavo,
kai jis buvo dar mažas.
Kai ji paskui grįždavo,
pristodavo prie jo sakydama, kaip jo pasiilgo.
Jis ją tada ilgai ignoruodavo, nes jam atrodė, kad ji apsimetinėja.
Labanakt.
Eisi ryt į darbą?
Taip.
- Anksti? - Vėlai.
Tuomet pasimatysim per vakarienę.
Taip.
Labos.
Jo tėvai nieko apie jį nežino.
Tu stebi motinos veidą,
galvodama, jog ji taip atrodys mirusi.
Tave užplūsta liūdesys dėl to, kas negrįžtamai prarasta.
Tavo vaikystė ir tavo vaiko vaikystė.
Motinos stiprybė
ir įsitikinimas, jog toji stiprybė įsigėrė tau į kaulus,
kad motinos meilė tau suteikė stiprybės įveikti bet ką.
Tu žinai motinos vardą – Helen,
ir tai, kad Helen išgyveno sielvartą, vienišumą ir skausmą.
Bet apie tai tu nieko nežinai,
nes tau Helen visada buvo Mama.
Mama.
Mama, kai kas atsitiko.
Aš čia ne dėl statybininkų.
Tu tikriausiai neprisimeni, bet prieš daug metų...
tai buvo prieš beveik dvidešimt metų.
Nikui tada buvo penkeri.
Mes atostogavome Italijoje
ir, žinai, man iš tiesų rūpėjo...
Iškloji motinai viską, ko nesugebėjai pasakyti Robertui.
Viską.
Savo gėdą ir kaltę.
Tau kalbant motina tyli,
o tu spėlioji, ar ji ką nors girdi,
lyg tavo pasakojimas gali pakliūt į jos sapnus,
ir ji vėliau nors šiek tiek prisimins.
- Jo. - Ieškau Elvio.
- Kas tu? - Nikolas. Esu čia buvęs.
Gerai.
- Kiek nori? - Dviejų.
Jei liksi čia, bus dar penki svarai.
Aš gausiu 15, taip?
- Aš padėjau kauliuką. - Liaukis.
Judinkis.
Nikolas čia yra buvęs porą kartų.
Jis nenori priprasti,
jis įsitikinęs, kad puikiai kontroliuoja padėtį.
Užsuka čia retai, mažumėlę atsipalaiduoja,
ne per daug.
Tu viską išpasakojai, kol motina ramiai knarkė.
Pabaigoje pasijutai išsekusi,
tad panirai į gilų miegą.
Įžodinusi šią istoriją,
pasijutai lyg pradūrusi piktybinį auglį,
kėlusį itin daug skausmo tau.
Ir kitiems, kaip dabar supratai.
Tą rytą atėjau anksti, jos kontora dar nebuvo atidaryta.
Laukiau tos azijietės merginos.
Manau, kažkas vyksta.
Ji turbūt buvo jos pavaldinė.
Mačiau ją išeinant iš čia kartu su Ketrina Ravenskroft.
Mergina akivaizdžiai labai didžiavosi, jog eina su ja pietauti.
Spėju, šiandien...
Atleiskite. Panele, atleiskite.
Atleiskit. Jūs...
Jūs dirbate kartu su Ketrina Ravenskroft,
- tiesa? - Taip.
Galėčiau paprašyti minutėlės jūsų laiko?
Paketus galit palikti priimamajame.
O, ne. Tai labai svarbus reikalas.
Gali eiti. Kuo jūs vardu?
Taip.
Atleiskite.
Aš Styvenas Brigstokas.
Džisu Kim.
Gal pakilkime į antrą aukštą, pone Brigstokai?
O, ne. Geriau čia.
Gerai. Prašom sėsti.
Gerai.
Ar tikrai ji čia dabar nepasirodys?
Ketrina?
Ne, ji skambino. Šiandien ji į darbą neateis.
Štai kur ji. Sveika, Džisu. Kaip tu? Gerai?
- Pameni tą el. laišką... - Gerai. Taip.
...kurį siunčiau, o tu norėjai parodyt Ketrinai? Parodei?
- Gal galim pakalbėt vėliau? - Atleisk.
- Tu užsiėmusi. - Taip.
Sveiki. Kaip laikotės?
- Tai labai svarbu. - Žinau.
Būsiu dėkingas, jei šiandien parodytum.
Ambicijos smarvės neįmanoma paslėpti,
o Džisu Kim buvo ja persisunkusi.
Ji užuodė galimybę gauti gerą istoriją,
galinčią nulemti jos karjerą.
Buvo matyti, jog su Ketrina Ravenskroft ji dirba jau seniai,
nes bandė ir man pritaikyti Ketrinos triukus, kad aš atsiverčiau.
Tai koks jūsų reikalas, pone Brigstokai?
Tai sunku.
Abejoju, ar man verta čia būti.
Čia esate saugus.
Galite kalbėti su manim.
Arba, jei norite, duosiu jums savo numerį, skambinkite man bet kada.
Ketrina Ravenskroft mane persekioja.
Atleiskite, pone Brigstokai.
Galėtumėte paaiškinti?
Ji man grasina.
Kodėl ji jums grasina?
Dėl to, ką parašiau.
Ką jūs parašėte, pone Brigstokai?
Knygą?
Jūs rašytojas, pone Brigstokai?
Ne, bet turėjau papasakoti pasauliui tiesą.
„VISAI SVETIMAS ŽMOGUS“ E. D. PRESTONAS
Išleidau pats, už savo pinigus, pasirašęs slapyvardžiu.
Atnešiau daugiau jums ir jūsų darbuotojams.
Pasaulis turi žinoti, kas iš tiesų yra Ketrina Ravenskroft.
Ji man trukdo ją platinti.
Tai siaubinga.
Nesmagu tai girdėti.
Ji paliko mano atsakiklyje grasinančių žinučių.
Bet kodėl Ketrina nenori, kad jūsų knyga išvystų dienos šviesą?
Nes joje pasakojama, kas nutiko prieš daug metų.
O kas nutiko prieš daug metų, pone Brigstokai? Galite man pasakyti?
Ji buvo užmezgusi romaną, o kai tas žmogus tapo nepatogus...
ji paliko jį mirti.
Koks siaubas.
- Bet kaip ji... - Man metas. Ji...
Kas, jei ji...
Ji...
Viskas parašyta knygoje.
- Ne. Prašau, palaukite. - Taip, man metas. Viso.
Galite man pasakyti, pone Brigstokai! Styvenai?
Su pasimėgavimu stebėjau tokį nuspėjamą
artimiausių Ketrinos Ravenskroft sąjungininkų bei gerbėjų pasiryžimą
išduot ją pirmai progai pasitaikius.
Galvoje skamba tavo naktinė išpažintis motinai.
Tau įdomu, ar buvo išgirsta nors kiek.
Ryte motina nieko nesakė,
tad tave jaudina mintis, jog galbūt ji žino, bet nesmerkia tavęs.
Nikolas ketino pabusti ir apsirengti
iki pusryčių su tėvu.
Jis negalėjo pabusti.
Nors tai nėra svarbu.
Jis žino, kad tėvui pasiteiravus,
jis sukurs kokią istoriją, ir tėvas patikės.
- Alio. - Nikolai. Sveikas. Kaip tu?
Gerai. Ko reikia?
Internete aš pamačiau, kad tuoj išeis knyga
su tais komiksais, kokius anksčiau skaitydavai.
Pameni? „Pragaro vaikis“?
Gal nori, kad nupirkčiau?
- Nea. - Tikrai?
Gana šauniai atrodo.
Nenoriu. Aš užsiėmęs. Turiu bėgt.
Žinau, kad užsiėmęs.
Gerai, iki.
- Pala, Nikai, atleisk. - Ko?
Nepameni mūsų kelionės į Italiją,
- kai buvai mažas? - Palauk.
TIESA
- Ką? - Taip, nieko tokio.
Nepameni
mūsų atostogų Italijoje, kai buvai mažas?
- Nea. - Buvai penkerių.
- Nepameni? - Nepamenu.
Tu tada turėjai pripučiamą valtelę,
- ir mėgstamiausias glaudes. - Po galais.
Baikit jūs su tėčiu apie tą kelionę.
Ar tėtis kalbėjo apie ją su tavim, sūneli?
Aš neturiu tam laiko. Turiu svarbių reikalų. Iki.
Taip, žinau. Atleisk, kad...
Atsiprašau.
SEKA JUS PERŽIŪRĖTI PROFILĮ
SEKTI
KIETI ĮRAŠAI
AHAHA AČ
Telefonui skimbtelėjus, man net širdis sustojo.
Dar nebuvau gavęs nė vieno pranešimo.
AHAHA AČ
Žuvis užkibo.
Giliai suleido dantis į masalą.
Turėjau smogti švelniai, labai švelniai.
Niekada nesupratau jaunimo potraukio
trumpinti žodžius.
AČ = AČIŪ
Gerai, kad Tomis man paliko šitų terminų žodyną.
Jis taip pat man prisakė, kad nereikia jokių taškų,
kablelių ar klaustukų.
AŠ IRGI NEMĖGSTU PEANUTS M&M
PERŽIŪRĖTA
AHAHAH JIE SIAUBINGI
BUVAI KALIFORNIJOJ MAČIAU FOTO
Keliavau.
PER VISAS JAV
Nikolas nėra keliavęs per visas JAV.
Prieš dvejus metus
jo tėvas, vykęs į žmogaus teisių konferenciją Los Andžele,
pasiėmė jį kartu.
Jie ten praleido penkias dienas,
lankėsi „Universal“ kino studijoje ir Disneilende.
MAŠINA?
TAIP
Linkiu sėkmės
Daina jau įjungta Bet skamba varpas
KAIP PANOS?
Nikolui patinka, jog jauno nepažįstamo vyruko iš interneto
žodžiuose jaučiasi pagarba ir susižavėjimas.
Labas rytas, Džode.
Labas rytas.
Labas.
Kete, reikia pakalbėti.
Taip, žinoma.
Buvo atėjęs Styvenas Brigstokas.
Atnešė knygų.
- Ką? Jis buvo čia? - Šitą knygą.
Džisu kreipėsi į mane, nes nežinojo, ką daryti.
Ji man sakė, kad tu liepei jai
- palikti istoriją apie poną Brigstoką. - Taip.
Įdomu, kodėl staiga nusprendei jos atsisakyti.
Tai su tavimi nesusiję.
Aš manau, kad susiję.
Norėčiau, kad nebūtų,
bet kai jaunesnysis personalas kreipiasi į mane patarimo,
tai tampa mano reikalu.
Jaunesnysis personalas, Saimonai? Liaukis.
Tu sakei Džisu, kad jis pedofilas
- ir prašei surasti jo kontaktus. - Aš...
O kai ji tai padarė, liepei jai tai pamiršti.
Aš tik noriu žinoti, kodėl taip padarei.
Aš neprivalau aiškintis nei tau, nei tau, Džisu.
Tai asmeninis reikalas,
ir su darbu tai neturi nieko bendra.
Tai kodėl prašei manęs surasti jo adresą ir tel. numerį?
- Aš neprivalau tau aiškintis. - Privalai.
Gerai. Reikalas toks. Aš nežinau, kas čia parašyta.
Neturėjau laiko jos perskaityti,
bet žmogus, kurį ketinai tirti kaip pedofilą,
ateina čia su savo parašyta knyga
ir sako Džisu, kad tu susijusi,
kad apie tave rašoma šioje knygoje,
ir kad tu jį persekiojai, grasinai jam.
Ir apie ką iš tiesų ši knyga?
- Džisu... - Tai išpažintis?
- Tu melagė. - Ką?
Aš nė sykio nevadinau jo pedofilu.
- Aš paprašiau... Ne. - Ne! Tu manęs nepataisei.
...surasti Styveno Brigstoko kontaktus...
- Viskas gerai. - Tai aš melagė?
...ir viskas. Atleisk, kad prašiau tavęs šito, nes pasitikėjau tavimi.
Liaukis. Neversk visko ant Džisu. Ji neprivalo teisintis.
Tau tai patinka, tiesa?
Ne, juk galėjome apie tai pakalbėti susitikimų kambary,
bet tu norėjai, kad šį cirką stebėtų visi.
- Kete... - Aš Ketrina.
Šią situaciją sukūrei tu, girdi?
- Tu su mumis nebuvai atvira. - Gerai.
Ir tai kelia man nerimą.
Juk tai kelia pavojų visai
- mūsų komandai. - Taip!
Mūsų įmonės vertybė – principingumas.
Kas manaisi esąs?
Ponas Brigstokas atėjo čia, nes jautėsi įbaugintas.
Tu melavai Džisu.
Tu pasinaudojai ja, kad gautum jo adresą, tel. numerį,
ir jo atsakiklyje palikai grasinančių žinučių.
- Kete... - Patrauk rankas.
Tai jis mane persekioja, aišku?
Tai jis man grasina.
Jei jis tau grasina, kodėl nesikreipei į policiją?
Nes tai asmeninis reikalas. Gali tai suprasti?
Klausyk. Nusiramink, gerai...
Neaiškink man!
Tu neturi teisės prašyti
- manęs nusiraminti. - Paklausyk.
- Kete... Ne, paklausyk. - Ne!
- Ar klausiu tavęs apie asmeninį gyvenimą? - Tai nesvarbu.
- Ne. Kokius vaistus geri? - Liaukis. Pakaks!
- Kokiose svetainėse lankaisi? - Akivaizdu,
- kad susinervinai. - Taip, susinervinau.
Bet manau, kad būtų geriausia,
jei dėl visko prisipažintum.
Patrauk savo sušiktas rankas.
Šūdas!
Nereikėjo šitaip.
Kete, ką pasakysi dėl šito?
Prisiprašei.
Mano vardas Ketrina!
Būsi atšaukta, Ketrina.
- Ar viskas gerai, Saimonai? - Taip.
- Ji jam smogė. - Tiesiai.
Na ir psichė.
- Žiūrėkite, kur einate. - Atleiskit.
Nikolas susirašinėjo su Džonatanu beveik visą dieną.
Jis noriai kalbėjo, dalino patarimus.
Jam atrodė, kad Džonatanas priėmė visus jo žodžius už gryną pinigą.
Miela buvo matyti, kaip jis jam atsivėrė.
Vargšelis.
Pliurpė net apsiseilėjęs apie save šešeriais metais jaunesniam vaikinui,
mirusiam kone prieš 20 metų.
Mokytojaudamas išmokau
atskirti berniukus su žiojėjančia juoda skyle krūtinėje.
Tuomet gal būčiau pajutęs jam gailestį.
Gal net būčiau bandęs jam padėti.
Bet Nikolas nebebuvo berniukas.
Jis buvo 25-iametis vyras.
Ir kad ir kiek jis girtųsi mano vidiniam 19-amečiui,
negalėjo nuslėpti savo drebančios susigūžusios sielos
nuo vyro su mano patirtimi.
Jis beviltiškai troško kalbėtis.
Atėjo metas didinti įtampą.
Ėmiau jį versti laukti.
Tik dešimt minučių, susidomėjimui palaikyti.
...sušiktas rankas.
MARKAS PAMINĖJO JUS OMG WTF??
Nereikėjo šitaip.
MELVINAS PAMINĖJO JUS KOŠMARAS
Ką, nori, kad pasakyčiau?
Pats kaltas.
Tu supranti, kad tavo reputacija gali žlugti.
Ilgus metus naudojaisi dideliu pasitikėjimu.
Dabar matai, jog tau gresia viešas pasmerkimas.
Niekada nebūsi tokia, kokia visi manė tave esant.
Tačiau dabar
tau rūpi viena – apsaugoti Nikolą,
kad jis nebūtų įtrauktas į šią istoriją.
EI BIČE KUR ESI?
Nikolas skyrė Džonatanui visą savo dėmesį.
Jam rodosi, jog tas jaunas vyrukas žiūri į jį su pagarba,
gaudo kiekvieną jo žodį.
Jie turi daug bendro, nežiūrint į amžiaus skirtumą.
Džonatanas net skaitė knygą, kurią Nikolas perskaitė vienintelę per kelerius metus.
ATLEISK MAMA PRISIKNISO DĖL UNIVERO
UNIVERAS NEVYKĖLIAMS
MANAI?
GYVENIMAS PER TRUMPAS
PAMATYK PASAULĮ. IŠBANDYK IBISOS PANAS
Kodėl?
GERI PAPAI
Cha, cha, cha.
PERSKAIČIAU TAS DALIS KNYGOJ KUR SAKEI
Ką manai?
GERIAU PAMĖGINK TAIP
GERIAU NEI SUKNISTA KNYGA
DULKINAI DAUG PANŲ
ŠIEK TIEK
Taip.
Alio? Pone Brigstokai.
Prašau atidaryti duris. Čia Ketrina Ravenskroft.
Prašau, atidarykite.
Mums reikia pakalbėti.
Prašau. Žinau, kad jūs namie.
Vyras mane paliko ir greičiausiai mane išmes iš darbo.
Jūs laimėjot. Girdite mane? Jūs laimėjot.
Išdrįskite bent jau pažiūrėti man į akis ir paklausyt, ką pasakysiu.
Styvenai.
Prašau, atidarykite.
Žinau, kad jūs namie.
Išklausykite mane.
Aš turiu teisę būt išgirsta.
Tai turi liautis.
Niekas, ką padarysite man ar mano šeimai, neprikels jūsų sūnaus.
Jūs paskambinote 020 7946 0534.
Nei Styvenas, nei Nensė dabar negali atsiliepti,
bet jei paliktumėte žinutę, nurodę
datą, laiką ir jūsų telefono numerį,
mes jums perskambinsime.
Geros dienos.
- Taip, čia aš. - Taip, čia aš.
- Noriu pakalbėti apie Džonataną. - Noriu pakalbėti apie Džonataną.
- Žinau, kad turit mano telefono numerį. - Žinau, kad turit mano telefono numerį.
- Paskambinkite man... - Paskambinkite man.
...ir kalbėkite šįkart.
Ji norėjo, kad ją išklausyčiau.
Ji norėjo kalbėti.
Ji sakė, kad turi kai ką pasakyti.
Tam jau per vėlu.
Bet gyvatė priartėjo.
Atėjo metas švariai viską užbaigti.
Metas traukti žuvį į krantą. Šįkart paskutiniam smūgiui.
KUR TU?
Tas vargšelis atvėrė širdį Džonatanui,
bet dabar ateinu aš.
AŠ ČIA
KĄ VEIKEI
PAMENI KNYGĄ?
SMAUKEI?
Pakaktų lengvo stumtelėjimo, kad šis paliegėlis atsidurtų prie ribos.
Man tereikia pagilinti jo tamsą, privesti jį prie bedugnės...
ir palikti jį ten, svyruojantį prie krašto.
PAMENI
...kaip ta motina paliko vaiką vieną jūroje?
MAŽĄ BERNIUKĄ, KURIS NEMOKĖJO PLAUKTI?
BATERIJA SENKA
TA KEKŠĖ MIEGOJO
KODĖL JI NEPADĖJO SAVO VAIKUI?
ŠLIUNDRA
Ji nenorėjo, kad Džonatanas rizikuotų gyvybe.
TAI KEKŠEI PIMPIO REIKĖJO
Ar jos geidulys Džonatanui
buvo didesnis nei jos meilė savo vaikui?
TAIP NEKENČIU TOS ŠLIUNDROS
Kas per šūdas?
IŠ KUR TURI ŠIĄ FOTO
PRISIMENI
...jaunuolį, kuris knygoje išgelbėjo tą berniuką?
DŽONATANAS
TAIP, DŽONATANAS.
DŽONATANAS BRIGSTOKAS. IR JIS MIRĖ.
OK IR KĄ?
SU MEILE PRISIMINSIME
„VISAI SVETIMAS ŽMOGUS“, KURIS ŽUVO GELBĖDAMAS TAVO GYVYBĘ.
TAI TU. NESUPRANTU
TU BUKAS?
DŽONATANAS MIRĖ PRIEŠ DAUG METŲ.
TU ESI TAS BERNIUKAS, KURĮ JIS IŠGELBĖJO.
TU MANE GĄSDINI
Siunčiu tau kelias nuotraukas.
Palygink jas su puslapiais...
...iš „Visai svetimo žmogaus“.
Kelio atgal nebebuvo.
Aš vykdžiau misiją.
Nebuvo šansų, jog jis nepažins jos ar savęs.
Joks vaikas neturi matyti savo mamos tokios.
Bet tai turėjo būt padaryta.
„SUSPAUSK SPENELĮ PIRŠTAIS.“
JI SUSPAUDĖ PIRŠTAIS SPENELĮ.
TA MOTERIS, TOJI ŠLIUNDRA YRA TAVO MOTINA.
DŽONATANAS MIRĖ GELBĖDAMAS TAVE.
AKIVAIZDU, KAD TAVO MAMYTĖ NIEKADA TAVĘS NEMYLĖJO.
Blemba.
Jaučiausi lyg būčiau įkišęs maišan kačiuką
ir išmetęs į upę.
Girdėjau jį miauksint,
bet aš jo išgelbėti nebegalėjau.
Išplaukt ar nuskęst – tai jau jo reikalas.
Galėjau likt virtuvėje laukti atsakymo,
bet turėjau eiti.
Manęs laukė svarbi vakarienė.
Štai. Puiku. Prašom.
- Sveika, Ketrina. - Labas, Alina.
- Štai taip. Dabar čia. - Kaip tu, mama?
Tu permirkusi.
- Taip. - Taip geriau, tiesa?
- Vajė, šį kilimą reikia gerai... - Taip.
Žinai, ko tau reikia, Ketrina?
Išgerti ko nors šilto. Padarysiu tau kavos
- ar arbatos, jei nori. - Ne. Aš pati.
Ko nori – kavos ar arbatos?
- Štai jis. - Štai ir jis.
Helen, tau jis patinka, tiesa?
Turbūt atėjo tas metų laikas.
„ALBION“ VR SKYRIUS GALITE KALBĖTI?
PRALEISTAS SKAMBUTIS
Nuotraukos su jo motina, besimylinčia su 19-amečiu vaikinu,
labai sukrėtė Nikolą.
Tačiau didžiausią nerimą jam sukėlė
tas raudonas pripučiamas laivelis, plūduriuojantis ties pasaulio kraštu.
Nekenčiu tavęs, blemba!
Jis žino, kad buvo išgelbėtas, kai turėjo išnykti.
Tada jis įsivaizduoja kitokią motinos istoriją.
Herojės, kurios vienturtis sūnus tragiškai nuskęsta jūroje, istoriją.
Po šios netekties ji būtų atsitiesusi.
Ji būtų puikiai suvaidinusi šį vaidmenį.
Jis būtų jai tikęs labiau nei motinos,
turinčios pilką, nieko nesugebantį ir nieko vertą šūdo gabalą.
Jo!
Nikolas.
Tau viskas gerai?
Taip.
Nusiprausk, žmogau.
Robertas Ravenskroftas lyg koks parazitas
ėmė atakuoti žinutėmis knygos internetinį puslapį.
Jis troško atsiteisti už prarastą laiką, troško su mumis susitikti.
Jis manė, kad mes dar dviese.
Kad mes – ponas ir ponia Brigstokai.
Pradžioje visai nenorėjau su juo susitikti,
bet paskui supratau, jog galiu įsmeigti durklą dar giliau,
o įsmeigęs, dar ir pasukti.
Restoranas dvokė politikais ir verslininkais.
Pone Brigstokai, atsiprašau, kad priverčiau jus laukti.
Malonu.
Atleiskite.
Ne, tai ne jūsų kaltė.
Tai artritas.
Akimirka buvo maloni.
Dėkoju, kad sutikote ateiti.
Tikėjausi, kad ir ponia Brigstok prisijungs.
Deja, žmona mirė prieš keletą metų, pone Ravenskroftai.
Labai apgailestauju.
Prašau, vadinkite mane Robertu.
Atleiskite, ponai. Taurę šampano? „Kir Royale“?
Aš perskaičiau knygą ir aš...
Noriu pasakyti, jog mano žmonos elgesys buvo niekingas.
Absoliučiai niekingas.
Džonatanas buvo vienturtis mūsų vaikas.
Nensė po jo mirties nebeatsigavo.
Siaubinga.
Nensė tenorėjo susipažint su jūsų sūnum.
Pamatyti, kad mūsų sūnus gyvybę atidavė tam,
kad jūsų vaikas kvėpuotų ir augtų.
Jūsų žmona to neleido.
Ji prigrasino Nensei niekada su ja nekontaktuoti.
Jūsų žiniai,
aš manau, kad mano žmonos elgesys, anksčiau ir dabar,
yra absoliučiai... absoliučiai neatleistinas.
Man akivaizdu, jog ji elgėsi gėdingai žiauriai.
Žinokite, mes daugiau nebegyvename kartu.
Labai gaila tai girdėti.
Apgailestauju, jog knyga ir nuotraukos
sukėlė tiek skausmo ir šoko.
Neatsiprašinėkite. Man palengvėjo, kai sužinojau tiesą.
Praėjo tiek daug metų.
Na...
Ačiū jums, pone Ravenskroftai.
Aš tik...
Aš tenoriu, aš tikiuosi,
jog galima būtų mums su Nikolu
sulaukti iš jūsų atleidimo.
Matote, kaip ir jūs su šeima,
mes irgi nukentėjome nuo žiauraus mano žmonos elgesio.
Žinoma, pone Ravenskroftai.
Ačiū.
Žinoma.
Niekingas vargšas vyriokas.
Manau, jis suprato,
kad šioje istorijoje jis tėra atsitiktinis veikėjas.
Ir dabar jis stojo prieš savo žmoną.
Nikai?
Nikolai, brangusis, kas nutiko?
Nikolai.
Nikai, kalbėk su manim.
Kur tu?
Šūdas.
Dieve.
Čia „O2“ pranešimų centras.
Žmogus, kuriam skambinate...
O Dieve. Ne, nereikia. Nedaryk to man.
Jūs paskambinote į „O2“ pranešimų centrą.
Žmogus, kuriam skambinate, šiuo metu...
Nekenčiu tavęs! Tu suš...
SKAMBINA MAMA
Nikolas nenori judėti.
Jis nori užsimerkti.
Jis nebenori iš čia išeiti.
Nes tik čia jis gali būti geriausiu, kokiu tik gali.
PAGAL RENĖ NAIT ROMANĄ
ŠANTI ŠANTI ŠANTI
Išvertė Egidija Namavičė