- Čau, mamm! - Sveika, lellīt!
Paldies, ka ļauj man te palikt. Tiešām pateicos.
Kā tev iet?
Ak dievs! Ir tāds haoss!
Ar celtniekiem un Robertu.
Vai Roberts atkal ir Amerikā?
Jā. Viņš atkal ir Amerikā.
Vai varu tevi ar kaut ko pacienāt?
Nē, paldies. Neesmu izsalkusi. Man ir mazliet nelabi.
Ir gandrīz astoņi. Tev vajadzētu kaut ko ieēst.
Nē, man laikam sākas migrēna.
Neiebilsti, ja es... Vai varu uz brīdi atgulties?
Arī man tavā vecumā sāpēja galva.
Jā.
Tavai mātei ir demence.
Viņas priekšstatā par laiku un telpu ir zudis jebkāds lineārisms.
Tu sajūti savdabīgo smaku sajaukumu
un mākslīgās ziedu smaržas, kas tiek izsmidzinātas, lai mēģinātu to nomākt.
Tā ož veca cilvēka mājas.
Tu neatceries, kad pēdējoreiz gulēji mātes gultā.
Tajā pašā gultā, kurā reiz gulēja tavs tēvs.
Tev liekas - ja tev izdotos pagulēt, tu spētu domāt skaidrāk.
Varbūt tu sāktu saprast, kas ar tavu dzīvi notiek.
Guli, mamm!
Džastina bijušais skolnieks palīdzēja man atgriezt Džonatanu dzīvē.
Viņš man paskaidroja, ka tikai veci cilvēki lieto Facebook,
tāpēc mēs izmantojām Instagram.
...bet nekas nenotiek.
DŽONATANS BRIGSTOKS
Lietojiet ekrānu! Tā ir tastatūra. Skārienekrāns.
Ak tā.
Bildes izskatījās vecas, bet es uzliku dažus filtrus.
Domāju - tagad ir labi.
Tas ir apbrīnojami.
Paldies. Domāju - jāieliek daži ieraksti par viņa mīļāko mūziku.
Ko viņš klausās? Vai zināt?
Nē, nezinu. Varbūt Kailiju Minogu?
Kailiju! Jā. Seksīgi.
Vajadzētu vēl kaut ko.
Piemēram, Drake un Tyler, the Creator.
Post Malone. Kaut ko tādu.
Domāju, ka pārsūtīšu viņam dažus savus ierakstus.
Labi. Kā ar grāmatām?
Ar grāmatām?
Viņam ir 18, tāpēc domāju - Demians.
Hermanis Hese.
Jā. Neesmu par tām dzirdējis.
Varbūt Harijs Poters,
bet vismaz es par grāmatām neliktu.
Uzticēšos speciālistam.
Jā.
Tā. Mums jāpiestrādā pie komentāriem.
Esmu saglabājis Džonatanu kā pusaudzi.
Viņš ir mūžam jauns, mūžam tikko pabeidzis vidusskolu
un gatavs sākt studijas augstskolā.
Nu mūsu dēlam ir nākotne.
Roberts ir greizsirdīgs uz mirušu jaunieti,
kam bija dēka ar viņa sievu un kas izglāba viņa dēlu.
Viņš prāto, cik reižu Ketrina ir domājusi par šo puisi,
būdama ar viņu.
Cik reižu viņa ir salīdzinājusi seksu?
Vai ar viņu viņa tēlo?
Dažreiz? Vienmēr?
Nikolass zina, ka viņam vajadzētu palīdzēt tēvam nomazgāt vakariņu traukus,
bet viņam negribas.
Viņš sajuks prātā, ja tēvs turpinās savu jautro pļāpāšanu.
Viņš zina, ka palikt pie viņa nebūs viegli...
bet tas ir tā vērts.
Viņš ietaupa naudu.
Viņš zina, ka tēvs nevar sajust lejup ejošos dūmus,
bet, pat ja varētu, diez vai ko sacītu.
Tēvs baidītos saraut viņu īpašo saikni.
Viņš saprot, ka ar vecākiem kaut kas notiek.
Iepriekš tajā vakarā viņam mātes bija žēl,
un viņš nespēj atcerēties, ka tā jebkad būtu noticis.
Viņas aizbraukšana atsauca atmiņā bērnību,
kad viņa devās prom uz darbu.
Un vēlāk, atgriezusies mājās,
viņa pārlieku rosījās ap viņu un stāstīja, cik ļoti pēc viņa esot ilgojusies.
Viņš mēdza viņu ignorēt dienām ilgi, jo tas nekad nešķita patiesi.
Arlabunakti!
Labunakti!
Rīt dosies uz darbu?
Jā.
- Agri? - Vēlu.
Tad tiksimies uz vakariņām.
Jā.
Tad labunakti!
Labunakti!
Vecāki par viņu neko nezina.
Tu pēti mātes seju
un domā, ka tā viņa izskatīsies, kad būs mirusi.
Tevi ir pārņēmušas skumjas par zudušo.
Par tavu bērnību un tava bērna bērnību.
Par tavas mātes spēku
un tavu pārliecību, ka esi uzsūkusi šo spēku savos kaulos,
ka mātes mīlestība ir devusi tev spēku pārvarēt jebko.
Tu zini, ka tavu māti sauc Helena
un ka Helena noteikti ir piedzīvojusi ciešanas, vientulību un sāpes.
Bet tu par to neko nezini,
jo tev Helena vienmēr ir bijusi mamma.
Mamm!
Mamm, kaut kas ir noticis.
Es te neesmu celtnieku dēļ.
Tu droši vien neatceries, bet pirms daudziem gadiem -
vispār pirms apmēram 20 gadiem,
jo Nikam bija pieci, -
mēs brīvdienās aizbraucām uz Itāliju.
Un es tiešām gaidīju...
Tu izstāsti mātei visu, ko nebiji spējusi izstāstīt Robertam.
Visu.
Par savu kaunu un vainas sajūtu.
Tava māte visu laiku klusē,
un tu prāto, vai viņa kaut ko dzird,
vai tas, ko tu stāsti, sajauksies ar viņas sapņiem
un tad viņa kaut ko no tā atcerēsies.
- Jou! - Meklēju Elvisu.
- Kas tu esi? - Nikolass. Esmu te jau bijis.
Labi.
- Ko gribi? - Divas par piecām mārciņām.
Ja paliksi, vēl piecītis klāt.
Bija citādi, ne?
- Jā, jo es uzliku kauliņu. - Ai, nu beidz, čalīt!
Nu, fiksi!
Nikolass te iepriekš ir bijis tikai pāris reižu.
Viņš negrib, lai tas kļūtu par ieradumu,
un ir pārliecināts, ka tiek ar to galā ļoti labi.
Tikai pa drusciņai šad un tad, lai nogludinātu asumus,
bet nekad par daudz.
Tu atklāji visu, kamēr tava māte mierīgi krāca.
Un beigās tu juties iztukšota
un ieslīgi dziļā miegā.
Izstāstīt savu stāstu skaļi
bija kā iebakstīt centrā ļaundabīgam audzējam,
kas radījis tev tik daudz sāpju.
Un nu, kā saproti, arī citiem.
Torīt es ierados agri, kad viņas birojs vēl bija ciet,
un gaidīju, kad ieradīsies aziātiskā meitene.
Domāju - kaut kas tur notiek.
Viņa noteikti bija viņas padotā.
Biju redzējis viņu iznākam ar Ketrinu Reivenskroftu,
un varēja redzēt, ka viņa ir pagodināta, ka uzaicināta līdzi pusdienās.
Šķiet, ka šodien...
Atvainojiet! Jaunkundz, atvainojiet!
Piedodiet! Jūs...
Jūs strādājat ar Ketrinu Reivenskroftu,
- vai ne? - Jā.
Vai es varētu lūgt veltīt man minūti laika?
Paciņas varat atstāt reģistratūrā.
Nē, nē. Runa ir par diezgan nopietnu lietu.
Vari braukt augšā. Un kā jūs sauc?
Jā.
Atvainojiet!
Jā, mani sauc Stīvens Brigstoks.
Mani sauc Džisū Kima.
Varbūt nāciet man līdzi augšā, lai varam aprunāties, Brigstoka kungs.
Nē, nē. Es labāk paliktu tepat.
Labi. Tad varbūt apsēdieties tur.
Labi.
Esat droša, ka viņa te drīz neienāks?
Ketrina?
Nē, viņa zvanīja. Šodien viņas nebūs.
Te jau viņa ir. Sveika, Džisū! Kā iet? Viss labi?
- To e-pastu... - Labi. Jā.
...ko tev nosūtīju. Vai apskatījies?
- Var pēc brītiņa? - Atvaino!
- Esi aizņemta. - Jā.
Kā klājas? Labi?
- Bet tas tiešām ir svarīgi. - Zinu.
Ļoti vajadzētu šodien.
Godkārei ir smaka, kuru nav iespējams noslēpt,
un Džisū Kima oda pēc tās pa gabalu.
Viņa bija saodusi iespēju tikt pie laba materiāla,
lai nepalaistu garām izdevību uztaisīt karjeru.
Skaidrs, ka viņa bija strādājusi kopā ar Ketrinu Reivenskroftu jau ilgi,
jo uz manis izmēģināja Ketrinas paņēmienus, kā likt cilvēkiem atvērties.
Tātad par ko ir runa, Brigstoka kungs?
Tas ir sarežģīti.
Nezinu, vai man te vajadzētu būt.
Te esat drošībā.
Varat man izstāstīt.
Vai, ja gribat, iedošu jums savu numuru. Varat zvanīt jebkurā laikā.
Ketrina Reivenskrofta mani vajā.
Man žēl, Brigstoka kungs.
Vai varat izstāstīt sīkāk?
Viņa man visu laiku draud.
Kāpēc viņa jums draud?
Tā dēļ, ko esmu uzrakstījis.
Ko esat uzrakstījis, Brigstoka kungs?
Grāmatu?
Esat rakstnieks, Brigstoka kungs?
Nē, bet man bija jāizstāsta pasaulei patiesība.
PILNĪGS SVEŠINIEKS E. DŽ. PRESTONS
Es to izdevu pats, par savu naudu, izmantojot pseidonīmu.
Atnesu eksemplārus jums un jūsu kolēģiem.
Pasaulei ir jāzina, kas Ketrina Reivenskrofta patiesībā ir.
Viņa cenšas nepieļaut, ka to izplatu.
Tas ir briesmīgi.
Man ir ļoti žēl.
Viņa ir atstājusi draudīgas ziņas manā autoatbildētājā.
Bet kāpēc Ketrina cenšas nepieļaut, ka jūsu grāmata nāk gaismā?
Tāpēc, ka tajā ir pastāstīts par to, kas notika pirms vairākiem gadiem.
Kas notika pirms vairākiem gadiem, Brigstoka kungs? Varat pastāstīt?
Viņai ar kādu bija sakars, bet, kad viņš kļuva neērts...
viņa ļāva viņam nomirt.
Tas ir šausmīgi!
- Bet kā viņa... - Man jāiet. Viņa...
Ja nu viņa...
Viņa...
Tas viss ir tur - grāmatā.
- Nē. Lūdzu, pagaidiet! - Jā, man tiešām jāiet. Atā!
Vai varat izstāstīt? Brigstoka kungs! Stīven?
Cik tas bija brīnišķīgi, paredzami un nožēlojami -
redzēt, kā Ketrinas Reivenskroftas tuvākie sabiedrotie un apbrīnotāji tik dedzīgi
nostājas pret viņu pie mazākās izdevības.
Tavs prāts atkārto tavu nakts atzīšanos mātei.
Tu domā, vai kaut kas no tā viņu ir sasniedzis.
Torīt māte neko neteica,
un tevi aizkustina doma, ka viņa zina un tevi nenosoda.
Nikolass bija plānojis būt nomodā un apģērbies,
kad tēvs ies lejā brokastīs.
Viņš nespēja pamosties.
Taču nav svarīgi.
Viņš zina - ja tēvs ko jautās,
viņš izdomās kādu pasaciņu un tēvs tai ticēs.
- Hallo! - Nikolas, čau! Kā iet?
Labi. Ko tu gribi?
Es tikko biju internetā un redzēju, ka ir izdota grāmata
ar tiem komiksiem, ko tu agrāk lasīji.
Vai atceries Hellboy?
Jā, iedomājos - vai gribi, lai tev nopērku?
- Nē. - Esi drošs?
Šķiet, izskatās tiešām forša.
Negribu. Esmu aizņemts. Jābeidz.
Jā, zinu. Zinu, ka esi aizņemts.
Labi. Atā!
- Klau, atvaino! Nik! Pagaidi! - Ko?
Tu jau neatceries, kā kopā bijām Itālijā,
- kad tu biji mazs? - Pagaidi!
ZEMESRIEKSTU M&M RŪPNĪCA
TIEŠĀM
- Ko? - Jā. Nekas.
Tu jau neatceries,
ka brīvdienās bijām Itālijā, kad tu biji mazs?
- Nē. - Tev bija kādi pieci gadi.
- Neatceries? - Neatceros.
Tev bija piepūšamā laiviņa
- un tavas mīļākās peldbikses. - Bāc!
Vai jūs ar tēti beigsiet par to ceļojumu?
Un ko... Vai tētis ar tevi par to runāja, mīļais?
Man tam nav laika. Man jādara kas svarīgs. Atā!
Jā, zinu. Atvaino, dā...
Atvainojos.
SEKO TEV APSKATĪT PROFILU
SEKOT VIŅAM
TU SEKO SŪTĪT ZIŅU
MAN PATĪK TAVS SATURS
AHAHA PLDS
Kad izdzirdēju to tinkšķi, mana sirds pamira.
Nekad vēl paziņojumu nebiju saņēmis.
AHAHA PLDS
Zivs bija piekodusies.
Tā bija kārtīgi uzķērusies.
Man bija jārīkojas mierīgi, pavisam mierīgi.
Es nesapratu jaunās paaudzes apsēstību
ar vārdu noīsināšanu līdz dažiem burtiem.
PLDS = PALDIES
Laimīgā kārtā Tomijs man bija atstājis vārdnīcu.
Viņš arī pateica, lai nelietoju punktus,
komatus un jautājuma zīmes.
ARĪ MAN NEGARŠO ZR M&M
TIKKO APSKATĪTS
AHAHAH TIE IR BAIGI
BIJI KALIFORNIJĀ REDZĒJU BILDES
Ceļoju.
JEP BRAUKĀJU PA ASV
Nikolass nekad nebija braukājis pa ASV.
Pirms diviem gadiem
viņa tēvam bija jābrauc uz Losandželosu, uz konferenci par cilvēktiesību likumiem,
un viņu paņēma līdzi.
Viņi tur pavadīja piecas dienas
un apmeklēja Universal Studios un Disnejlendu.
AR MAŠĪNU?
JEP
...no feika Lai viņiem veicas
Šī dziesma jau bija kruta Bet vēl būs zvans
ZAĶI SEKSĪGI?
Nikolasam patīk sajūta, ka viņu ciena un apbrīno,
ka viņš ir pārāks par jauno svešinieku, ar ko tikko iepazinies tiešsaistē.
Labrīt, Džodij!
Labrīt!
Čau!
Ketij, mums jārunā.
Jā, protams.
Bija atnācis Stīvens Brigstoks.
Viņš atnesa šīs grāmatas.
- Ko? Viņš bija te? - Šo grāmatu.
Lieta tāda: Džisū atnāca pie manis, jo nezināja, ko lai dara.
Un viņa teica, ka tu esot lūgusi,
- lai viņa Brigstoku vairs nepēta. - Jā.
Es tikai domāju, kāpēc tu tā gribēji to nostopēt.
Klau, tam nav nekāda sakara ar tevi.
Bet es domāju, ka ir.
Nu, kaut nebūtu!
Bet, kad komandas jaunākais dalībnieks atnāk pie manis pēc padoma,
tā kļūst par manu darīšanu.
Komandas jaunākais dalībnieks, Saimon? Nu beidz!
Tu Džisū pateici, ka viņš ir pedofils,
- un lūdzi viņu sameklēt. - Es...
Un, kad tas bija izdarīts, teici, lai viņa to aizmirst.
Es tikai... Es gribu zināt, kāpēc tu tā darīji.
Man tev nekas nav jāpaskaidro. Un arī tev, Džisū.
Tā ir personiska lieta,
un tai nav nekāda sakara ar darbu.
Tad kāpēc tu lūdzi, lai viņa adresi un telefona numuru meklēju es?
- Man tev nekas nav jāpaskaidro. - Nē, ir gan.
Tā. Lieta tāda. Es nezinu, kas tajā grāmatā ir.
Man vēl nav bijis laika to izlasīt.
Bet cilvēks, kuru tu pētīji kā pedofilu,
uzrodas te ar paša sarakstītu grāmatu
un saka Džisū, ka tajā ir arī par tevi,
ka grāmatā esi aprakstīta tu
un ka tu viņu vajā un viņam draudi.
Kas tajā grāmatā ir?
- Džisū... - Kaut kāda atzīšanās?
- Tu esi mele. - Ko?
Es ne reizi neteicu, ka viņš ir pedofils.
- Es tev palūdzu... Nē. - Nē! Tu mani nepārlaboji.
...atrast kontaktinformāciju...
- Nekas. - Es - mele?
...un viss. Atvaino! Es to palūdzu tev tāpēc, ka tev uzticējos.
Beidz! Neuzvel to Džisū! Ne jau viņai te jāaizstāvas.
Tu to izbaudi, vai ne?
Nē, nu, mums šī saruna varēja notikt sapulču telpā,
bet tu gribēji, lai šajā šarādē noskatās visi.
- Ketij... - Ketrina.
Šo situāciju esi radījusi tu, ja?
- Tu neesi bijusi pret mums godīga. - Ak tā.
Un tas mani uztrauc.
- Tas apdraud visas komandas reputāciju. - Jā.
Šī uzņēmuma pamatā ir godīgums.
Ko tu no sevis iedomājies?
Brigstoka kungs atnāca pie mums, jo bija nobijies.
Tu Džisū meloji. Izmantoji viņu, lai dabūtu adresi un telefona numuru,
un tad atstāji draudīgas ziņas viņa autoatbildētājā.
- Ketij... - Novāc no manis rokas!
Tieši viņš izseko mani, skaidrs?
Tieši viņš draud man.
Ja viņš tev draud, kāpēc neesi vērsusies policijā?
Tāpēc, ka tas ir personiski. Vai tu nespēj to saprast?
Tā, klau! Tikai esi mierīga, ja...
Neuzdrīksties man teikt, lai esmu mierīga.
- Tev nav tiesību neko tādu prasīt. - Paklausies!
- Ketij... Nē, klau! - Nē.
- Es par tavu dzīvi prasu? - Tas nav svarīgi.
- Nē. Ko tu šņauc. - Beidz! Pietiek!
- Kādās vietnēs ej. - Jā, skaidrs,
- ka esi ļoti satraukta. - Jā, esmu.
Bet domāju - lai ko tu piesegtu,
esmu drošs, ka būtu labāk, ja tu atzītos.
Novāc no manis rokas!
Velns!
Tā gan nevajadzēja darīt.
Ketij, ko nu teiksi par šo?
Ka... tu uzprasījies.
Mani sauc Ketrina.
Ar tevi ir cauri, Ketrin.
- Viss labi, Saimon? - Jā.
- Viņa vienkārši uzbruka. - Viņam uzbruka.
Kāda psihopāte!
- Skaties, kur ej. - Atvainojiet!
Nikolass ar Džonatanu notērzēja gandrīz visu dienu.
Viņš labprāt runāja un deva padomus,
un viņam likās, ka Džonatans kāri tver katru viņa vārdu.
Tas bija aizkustinoši, kā viņš viņam atvērās.
Nabaga nelga.
Stāsta savas nožēlojamās pasaciņas zēnam, kas ir sešus gadus jaunāks
un gandrīz 20 gadus miris.
Strādājot par skolotāju, biju iemācījies atšķirt puikas ar melnu caurumu sirdī.
Bija laiks, kad es tam puikam būtu jutis līdzi.
Reiz varbūt pat būtu mēģinājis viņam palīdzēt.
Bet Nikolass nebija puika.
Viņš bija 25 gadus vecs vīrietis.
Un, lai kā viņš deviņpadsmitgadīgajam man lielījās,
viņš nespēja noslēpt savu drebošo sarāvušos dvēseli
no cilvēka ar manu pieredzi.
Viņš bija izmisis. Izmisis pēc sarunāšanās.
Bija laiks sākt makšķeri piecirst.
Es sāku likt viņam gaidīt.
Tikai kādas desmit minūtes, lai uzturētu spriedzi.
...no manis rokas!
MARKS TEVI PIEMINĒJA
Tā gan nevajadzēja darīt.
MELVINS TEVI PIEMINĒJA KĀDS MURGS
Ko tu gribi, lai saku?
Biji to pelnījis.
Tu zini, ka uz spēles ir tava reputācija.
Gadiem ilgi tevi ir uzturējusi tieši tava uzticamība.
Nu tu redzi, ka tev, iespējams, būs jāpiedzīvo publiska kaunināšana.
Tevi nekad vairs neuztvers tā, kā uztvēra agrāk.
Bet tev tagad svarīgākais ir pasargāt Nikolasu -
norobežot viņu no šīs situācijas.
EU VECĪT KUR ESI
Nikolass ir pilnībā pievērsies Džonatanam.
Viņš jūt, ka viņš ir tikai bērns, kas viņu apbrīno,
kāri tverot katru viņa vārdu.
Par spīti vecuma starpībai, viņiem ir daudz kopīga.
Džonatans pat ir lasījis vienīgo grāmatu, kuru Nikolass pēdējos gados paņēmis rokās.
ATVAINO MAMMA BESĪJA PAR UNI
UNI IR LŪZERIEM
DOMĀ?
DZĪVE PAR ĪSU LAI TO IZNIEKOTU
APSKATI PASAULI. IZMĒĢINI IVISU LABĀKIE ZAĶI
Kāpēc?
PUPI ĀRĀ
PĀRLASĪJU TĀS GRĀMATAS NODAĻAS KO TEICI
Ko domā?
PĀRĀK MIERĪGI PASKATIES ŠO
LABĀK NEKĀ TĀ SŪDA GRĀMATA
ESI KNIEBIES AR DAUDZĀM
AR DAŽĀM
Kā tad.
Labdien! Brigstoka kungs!
Vai atvērsiet, lūdzu, durvis? Te Ketrina Reivenskrofta.
Atveriet, lūdzu, durvis!
Mums jārunā.
Lūdzu. Es zinu, ka tur esat.
Vīrs mani pameta, un mani droši vien atlaidīs no darba.
Esat uzvarējis. Vai dzirdat? Esat uzvarējis.
Vismaz ieskatieties man acīs un noklausieties, kas man sakāms.
Stīven!
Lūdzu, atveriet durvis!
Zinu, ka tur esat.
Jums manī jāpaklausās.
Man ir tiesības tikt uzklausītai.
Šim ir jābeidzas.
Nekas, ko nodarīsiet man vai manai ģimenei, jums dēlu neatdos.
Esat sazvanījuši 0207 946 0534.
Te nav ne Stīvena, ne Nensijas, kas varētu atbildēt,
bet, ja jūs, lūdzu, atstāsiet ziņu
ar datumu, laiku un savu telefona numuru,
mēs centīsimies jums atzvanīt.
Lai jums veicas!
- Jā, tā esmu es. - Jā, tā esmu es.
- Gribu runāt par Džonatanu. - Gribu runāt par Džonatanu.
- Zinu, ka jums ir mans numurs. - Zinu, ka jums ir mans numurs.
- Piezvaniet... - Piezvaniet!
...un šoreiz runājiet!
Viņa gribēja, lai klausos.
Viņa gribēja runāt.
Viņa teica, ka esot kas sakāms.
Nu, tam bija par vēlu.
Bet čūska līda arvien tuvāk.
Bija laiks visu smuki pabeigt.
Zivs bija gatava, lai to izvilktu krastā. Bija laiks pēdējam cēlienam.
KUR ESI?
Tas nabaga nelga bija atvēris sirdi Džonatanam,
taču iemaršējis tajā biju es.
TEPAT ESMU
KO DARĪJI
ATCERIES TO GRĀMATU?
DRAČĪJI?
Nebūtu grūti novest šo vārgo eksemplāru līdz bezdibeņa malai.
Man tikai vajadzēja vairot viņā tumsu un aizvest līdz kritiskajam punktam...
tad atstāt viņu karājamies virs bezdibeņa.
ATCERIES
...kā māte atstāja savu bērnu vienu jūrā?
MAZU ZĒNU, KURŠ NEPRATA PELDĒT.
PIEVIENOT LĀDĒTĀJU! ATLIKUŠI 5 %
BIJA AIZMIGUSI NOGRIBĒJUSIES KUCE
KĀPĒC VIŅA NEPALĪDZĒJA SAVAM BĒRNAM?
MAUKA
Viņa negribēja, lai Džonatans riskē ar savu dzīvību.
MAUKA GRIBĒJA VĒL NOPISTIES
Vai viņas iekāre pēc Džonatana
bija lielāka nekā mīlestība pret bērnu?
JĀ IENĪSTU TO STULBO MAUKU
Kas, ellē, tas?
KĀ DABŪJI TO BILDI
TU ATCERIES
...to jauno vīrieti, kurš grāmatā izglāba mazo puiku?
DŽONATANS
JĀ. DŽONATANS.
DŽONATANS BRIGSTOKS. UN VIŅŠ NOMIRA.
JĀ UN?
MĪĻĀ PIEMIŅĀ
PILNĪGS SVEŠINIEKS, KAS NOMIRA, GLĀBJOT TAVU DZĪVĪBU.
TAS ESI TU. NESAPROTU
ESI TUPS?
DŽONATANS NOMIRA PIRMS DAUDZIEM GADIEM.
TU ESI TAS PUIKA, KO VIŅŠ IZGLĀBA.
TU MANI BIEDĒ
Nosūtu tev dažas fotogrāfijas.
Apskaties un pārlasi lappuses...
grāmatā Pilnīgs svešinieks.
Atpakaļceļa nebija.
Es pildīju uzdevumu.
Nebija iespējams, ka viņš neatpazītu viņu vai sevi.
Nevienam bērnam nevajadzētu savu māti redzēt šādu.
Bet tas bija jāizdara.
"SASPIED KRŪTSGALU STARP PIRKSTIEM!" VIŅA SASPIEDA KRŪTSGALU STARP PIRKSTIEM.
TĀ SIEVIETE, TĀ MAUKA, IR TAVA MĀTE.
DŽONATANS IR MIRIS TĀPĒC, KA CENTĀS IZGLĀBT TEVI.
SKAIDRS, KA TAVA MAMMĪTE TEVI NEKAD NAV MĪLĒJUSI.
Velns!
Jutos tā, it kā būtu iebāzis maisā kaķēnu
un iemetis upē.
Es dzirdēju, kā tas ņaud,
bet nekādi nevarēju izglābt.
Noslīks vai izpeldēs - atkarīgs no paša.
Es būtu varējis palikt virtuvē, gaidot atbildi,
bet man bija jāiet.
Man bija jādodas uz svarīgām vakariņām.
Tā. Lieliski. Nu re!
- Čau, Ketrin! - Čau, Alīna!
- Nu re! Tagad apakšā. - Viss labi, mamm?
Esi cauri slapja.
- Jā. - Tā ir labāk, vai ne?
- Šis paklājs ir labi un kārtīgi... - Tāda es esmu.
Zini, ko tev vajag, Ketrin?
Iedzert kaut ko siltu. Uzvārīšu tev kafiju
- vai tēju, ja gribi. - Nē. Es pati.
Dzersi tēju vai kafiju?
- Re, viņš! - Tiešām.
Tev viņš patīk, Helena, vai ne?
Noteikti tajā gada laikā.
PERSONĀLDAĻA VAI TAGAD VARI RUNĀT?
NEATBILDĒTS ZVANS
Domas par to, ka viņa mātei bijis sekss ar 19 gadus vecu puisi,
Nikolasu ir dziļi satraukušas.
Bet visvairāk viņu satriec doma
par dzelteni sarkano laiviņu, kas atsitas pret pasaules malu.
Es tevi ienīstu!
Viņš zina, ka tika izglābts, kad viņam bija jāiet bojā.
Viņš iztēlojas citu stāstu par savu māti.
Stāstu par traģisku varoni, kas savu vienīgo bērnu zaudē negadījumā jūrā.
No tā zaudējuma viņa būtu pilnīgi atguvusies.
To lomu viņa būtu nospēlējusi labi.
Tā viņai būtu piestāvējusi labāk nekā būt par māti
nesvarīgam un nevērtīgam, pasīvam, neko negribošam mēslam.
Jou!
Nikolass.
Tev viss kārtībā?
Jā.
Notīries, vecīt!
Roberts Reivenskrofts bija kļuvis gluži apnicīgs
ar savām Pilnīga svešinieka vietnē atstātajām ziņām.
Viņš izmisīgi gribēja atlīdzināt par zaudēto laiku un mūs satikt.
Viņš domāja, ka aizvien esam "mēs".
Aizvien Brigstoka kungs un kundze.
Sākumā man nebija nekādas intereses ar viņu tikties,
bet tad es iedomājos, ka varu ietriekt dunci dziļāk,
pagrūst tālāk, kad tas jau ir iekšā.
Šī vieta smirdēja pēc biznesmeņiem un politiķiem.
Brigstoka kungs, es ļoti atvainojos, ka liku gaidīt.
Priecājos.
Lūdzu, piedodiet!
Nē. Tā nav jūsu vaina.
Artrīts.
Bija labi, kamēr vairs nebija.
Liels paldies, ka atnācāt.
Es cerēju, ka būs arī Brigstokas kundze.
Diemžēl pirms dažiem gadiem mana sieva nomira, Reivenskrofta kungs.
Izsaku dziļu līdzjūtību.
Lūdzu, sauciet mani par Robertu!
Atvainojiet, kungi! Glāzi šampanieša? Kir Royale?
Es to grāmatu izlasīju, un es...
es gribu pateikt skaidri: manas sievas uzvedība bija nožēlojama.
Absolūti nožēlojama.
Džonatans bija mūsu vienīgais bērns.
Nensija pēc viņa zaudēšanas neatguvās.
Šausmīgi.
Vienīgais, ko Nensija gribēja, - satikt jūsu dēlu.
Redzēt, ka mūsu dēla atdotajai dzīvībai ir bijusi jēga -
tas, ka jūsu mazais zēns elpo un aug.
Jūsu sieva to neatļāva.
Viņa manai Nensijai draudēja, lai viņa vairs nemēģina sazināties.
Lai viss būtu skaidrs:
es uzskatu, ka manas sievas rīcība gan pagātnē, gan tagad
ir absolūti nepiedodama.
Man ir skaidrs, ka viņa ir izturējusies ar pilnīgi apkaunojošu nežēlību,
un jums jāzina, ka mēs vairs kopā nedzīvojam.
Ļoti žēl to dzirdēt. Es...
Un es atvainojos par sāpēm un šoku,
ko droši vien sagādāja tas, ka nosūtīju jums to grāmatu un foto.
Nē, nevajag. Patiesībā esmu atvieglots, ka beidzot zinu patiesību.
Pagājuši tik daudzi gadi.
Nu...
Paldies, Reivenskrofta kungs.
Viss, ko...
Viss, ko es tagad gribu, viss, uz ko es ceru, ir kaut kāda...
kaut kāda samierināšanās, kaut kāda piedošana
Nikolasam un man.
Redziet, tāpat kā jūs un jūsu ģimene,
arī mēs esam cietuši no manas sievas šausmīgās cietsirdības.
Protams, Reivenskrofta kungs.
Paldies.
Protams.
Viņš ir nožēlojams nabaga vīrs.
Domāju - viņš labi zina,
ka pats ir pavisam nesvarīgs tēls šajā stāstā.
Un nu arī viņš ir nostājies pats pret savu sievu.
Nik?
Nikolas? Dārgais, kas noticis?
Nikolas?
Nik, runā ar mani!
Kur tu esi?
Nolādēts.
Ak dievs!
Esiet sveicināti ziņapmaiņas pakalpojumā O2!
Cilvēks, kuram...
Ak dievs! Nē, nedari to! Nenodari man to!
Esiet sveicināti ziņapmaiņas pakalpojumā O2!
Cilvēks, kuram jūs zvanāt, nevar...
Es tevi ienīstu! Tu st...
ZVANA MAMMA
Nikolass negrib kustēties.
Viņam tikai jāaizver acis.
Viņš negrib vairs pamest šo vietu.
Viņš zina, ka tieši te var būt pats.
PĒC RENĒ NAITAS ROMĀNA ATRUNA MOTĪVIEM
Tulkojusi Inguna Puķīte