- Здрасти, мамо. - Здравей, мила.
Благодаря, че ме прие. Добре че си ти.
Как си?
Боже, стана голяма бъркотия.
Покрай преместването и Робърт.
Той пак ли е в Америка?
Да, пак е там.
Да ти донеса нещо да хапнеш?
Не, благодаря. Не съм гладна, лошо ми е.
- Почти осем е, трябва да хапнеш. - Не, боли ме глава.
Нещо против да си полегна?
На твоите години и мен все ме болеше глава.
Да.
Майка ти е с деменция.
Напълно е изгубила представа за времето.
Надушваш специфичната миризма
и включените в контакта ароматизатори, които да я замаскират.
Така мирише в дома на стар човек.
Не си спомняш кога последно си спала в леглото на майка си.
Същото легло, в което някога е спял баща ти.
Смяташ, че ако поспиш, може би ще проясниш мислите си.
Може би ще започнеш да осмисляш случващото се.
Благодаря, мамо.
Томи, бившият ученик на Джъстин, ми помогна да съживя Джонатан.
Той каза, че Фейсбук е само за стари хора, затова използвахме Инстаграм.
Нищо не става.
- Използвай тъчскрийна. - Схванах.
Снимките бяха стари, но с филтри ги поосвежих.
Забележително.
Благодаря. Трябва да добавим информация за любимата му музика.
Не знам какво слуша. Кайли Миноуг може би.
Кайли е мацка.
Да добавим и други. Примерно Дрейк и Тайлър Дъ Криейтър.
Поуст Малоун и подобни.
Ще му препратя някои мои постове.
Добре. А книги?
Книги ли?
Той е на 18 г., мислех си за "Демиан".
- Херман Хесе. - Не съм го чувал.
Може би "Хари Потър",
но лично аз не бих качвал информация за книги.
Ти си спецът.
Сега да поработим над коментарите.
Джонатан е тийнейджър.
Завинаги млад и вечно бродещ в нулевата си година,
на прага на университета.
Сега синът ни има бъдеще.
Робърт ревнува от мъртвия младеж,
спал с жена му и спасил детето му.
Пита се колко ли пъти Катрин е мислела за него,
докато е била с Робърт.
Колко ли пъти е сравнявала секса?
Преструвала ли се е с него? Понякога? Винаги?
Никълъс трябва да помогне на баща си да раздигнат масата, но не иска.
Ще откачи от жизнерадостните му брътвежи.
Знае, че няма да му е лесно да живее с него.
Но ще си струва - ще спести пари.
Знае, че баща му не надушва дима,
но дори да можеше, надали щеше да каже нещо.
Баща му не би посмял да разруши специалната им връзка.
Усеща, че между родителите му става нещо.
Същата вечер му беше станало мъчно за майка му,
а няма спомен някога да я беше съжалявал.
Спомни си как тя заминаваше по работа, когато беше малък.
А когато се прибираше,
го обсипваше с внимание и му казваше колко й е липсвал.
Той не й обръщаше внимание с дни, защото не го вярваше.
- Лека нощ. - Лека.
- На работа ли си утре? - Да.
- Първа смяна? - Втора.
Ще се видим на вечеря значи.
Да.
- Лека нощ! - Лека.
Родителите му не го познават.
Гледаш лицето на майка си
и си представяш, че ще изглежда така, като умре.
Потиска те тъгата по изгубеното.
Твоето детство и това на детето ти.
Силата на майка ти
и убеждението, че същата тази сила се е пропила в костите ти,
че обичта на майка ти те е закалила да преодолееш всичко.
Знаеш, че майка ти се казва Хелън
и че е изпитала страдание, самота и болка.
Но не знаеш какво точно е преживяла,
защото за теб Хелън винаги е била "мама".
Мамо.
Мамо, случи се нещо.
Не съм тук заради местенето.
Сигурно не помниш, но преди години,
преди двайсетина години,
защото Ник беше на пет,
отидохме на почивка в Италия и се надявах...
Споделяш й всичко, което не си могла да кажеш на Робърт.
Цялата история.
Срама и вината ти.
Майка ти мълчи през цялото време
и се чудиш чува ли те.
Дали ще чуе думите ти в съня си
и после ще помни част от историята.
- Да? - Търся Елвис.
- Кой си ти? - Никълъс. Идвал съм и преди.
Добре.
- Какво да бъде? - Две дози.
- Ако оставаш, още пет лири. - Получавам 15, нали?
- Да, защото заложих. - Стига де.
Бързичко.
Никълъс е идвал тук само два пъти преди това.
Не иска да му става навик
и е сигурен, че се контролира.
Взема по малко и от време на време, колкото да се поотпусне,
но без да прекалява.
Изля си душата, докато майка ти кротко хъркаше.
Накрая беше изцедена,
отпусна се и заспа дълбоко.
Признанието ти се стори като човъркане в злокачествен тумор,
който ти е причинявал агония.
А сега разбираш, че не само на теб.
Пристигнах рано, преди да отвори офисът й,
и зачаках да дойде азиатката.
Сигурно й е подчинена.
Виждал съм я да излиза с Катрин Рейвънскрофт
с вид на поласкана, че я е поканила на обяд.
Извинете, госпожице.
- Работите с Катрин Рейвънскрофт, нали? - Да.
Може ли да ми отделите минутка от времето си?
Оставете пакета на рецепцията.
Не, идвам тук по много важен въпрос.
Ти тръгвай. Как се казвате?
Простете. Казвам се Стивън Бригсток.
Аз съм Джису Ким.
Защо не се качим горе, за да поговорим, г-н Бригсток?
Предпочитам да остана тук.
Добре, тогава седнете.
Става. И сте сигурна, че тя няма да дойде скоро?
Катрин ли? Обади се, че днес ще отсъства.
Здравей, Джису, как си?
- Показа ли имейла на Катрин? - Да.
- Може ли след малко? - Виждам, че си заета. Здравейте.
- Много е важно. Гледай да стане днес. - Знам.
Амбицията има неприятна миризма.
Джису Ким направо вонеше.
Беше надушила удобния случай да изрови сензация
и да напредне в кариерата си.
Явно от доста време работеше пряко с Катрин Рейвънскрофт,
защото ми прилагаше нейните похвати за предразполагане към откровения.
За какво става дума, г-н Бригсток?
Трудно ми е. Май не ми е работа да съм тук.
Не се притеснявайте. На мен може да кажете.
Или, ако искате, ще ви дам номера си и ми се обадете.
Катрин Рейвънскрофт ме тормози.
Съжалявам, г-н Бригсток. Бихте ли обяснили?
Отправя ми заплахи.
Защо?
Заради онова, което написах.
Какво сте написали?
Книга ли?
Писател ли сте?
Не, но трябваше да разкрия на света истината.
Публикувах я със собствени средства под псевдоним.
Донесох екземпляри за вас и колегите ви.
Светът трябва да види истинското лице на Катрин Рейвънскрофт.
Тя се опитва да ми попречи да разпространявам книгата.
Това е ужасно. Съжалявам.
Оставя заплашителни съобщения на телефонния ми секретар.
Но защо Катрин не иска да се знае за книгата ви?
Защото в нея се разказва за нещо, случило се отдавна.
Какво се е случило? Ще ми кажете ли, г-н Бригсток?
Имала е връзка с един мъж и когато той й е станал неудобен,
го е оставила да умре.
- Това е ужасно, но как е... - Трябва да вървя. Ами ако тя...
Всичко е описано в книгата.
- Чакайте. - Трябва да вървя. Сбогом!
Г-н Бригсток, ще ми кажете ли?
Изпитах наслада от жалкото драпане
на съмишлениците и обожателите на Катрин Рейвънскрофт
да я закопаят при първа възможност.
Превърташ в ума си среднощното си словоизлияние.
Питаш се какво е чула майка ти.
Тази сутрин тя не каза нищо
и си трогната, че не те съди, макар да знае.
Никълъс планираше да е облечен,
когато баща му слезе за закуска.
Не можа да се събуди.
А и му е все тая.
Знае, че ако баща му попита,
ще съчини някакво оправдание и той ще му повярва.
- Ало. - Никълъс, как си?
Добре. Какво искаш?
В интернет видях, че ще публикуват книга с комиксите, които четеше.
Помниш ли "Хелбой"? Искаш ли да ти я взема?
- Не. - Сигурен ли си? Вижда ми се интересна.
- Не я искам. Зает съм, затварям. - Знам.
Чао.
- Съжалявам. Чакай, Ник. - Какво?
Помниш ли почивката ни в Италия,
- когато беше малък? - Задръж.
- Какво? - Тук съм.
Помниш ли почивката ни в Италия, като беше малък?
- Не, нямам спомен. - Беше на около пет. Не помниш ли?
Бях ти взела надуваема лодка и любимия бански.
- Ще спрете ли с татко за тази почивка? - Той ти е говорил за нея ли?
Имам важна работа. Чао.
Знам, съжалявам...
Извинете.
ДЖОНАТАН БРИГСТОК ТЕ ПОСЛЕДВА
КЕФИШ МЕ
ХА-ХА, БЛАГОДАРЯ
Щом чух бипването, сърцето ми спря.
За пръв път получавах съобщение.
ИНСТАГРАМ
Рибата беше клъвнала.
Здраво беше налапала стръвта.
Трябваше много да внимавам.
Не разбирах манията на новото поколение
да съкращава думите до инициали.
Добре че Томи ми беше оставил списък със съкращенията.
Каза ми да не използвам точки,
запетаи и въпросителни.
И АЗ МРАЗЯ М&М
ХА-ХА, УЖАСНИ СА
БИЛ СИ В КАЛИФОРНИЯ
Пътувах.
ОБИКАЛЯХ ЩАТИТЕ
Никълъс никога не беше обикалял Щатите.
Две години преди това
баща му беше в Лос Анджелис на конференция за човешките права
и го взе със себе си.
Бяха пет дни там и посетиха "Юнивърсъл Стюдиос" и "Дисниленд".
МОМИЧЕТАТА ЯКИ ЛИ СА?
Никълъс се радва, че предизвиква уважение и възхита
у младежа, с когото току-що се запознаха.
Добро утро, Джоди.
Добро утро.
Здрасти.
- Кати, трябва да поговорим. - Добре.
Дойде Стивън Бригсток и остави книги.
- Тази книга. - Бил е тук?
Джису дойде при мен, не знаеше какво да прави.
Каза ми, че си я помолила да не проучва г-н Бригсток.
- Чудя се защо си прекратила проучването. - Няма нищо общо с вас.
Мисля, че има, а ми се ще да нямаше,
но когато млад колега ме търси за съвет, вече касае и мен.
"Млад колега"? Стига, Саймън.
Казала си на Джису, че е педофил. Искала си да го проучи.
А после си й казала да зареже проучването. Просто се чудя защо.
Не съм длъжна да ви давам обяснение.
Въпросът е личен и няма връзка с работата ни.
Тогава защо поиска да намеря адреса и телефона му?
- Не съм длъжна да ти обяснявам. - Напротив.
Чуй сега, не знам какво пише в тази книга, още не съм я чел,
но мъж, когото си смятала за педофил,
идва с написана от него книга и казва на Джису, че си част от сюжета,
че си в книгата и си го тормозела и заплашвала.
За какво е книгата? За някакво признание?
- Джису, не лъжи. - Моля?
- Никога не съм казвала, че е педофил. - Ти не ме поправи.
- Казах да намериш координатите му. - Аз ли лъжа?
Помолих те да го направиш, защото ти вярвах.
Джису не ти е виновна, не е нужно да се оправдава.
Това ти доставя удоволствие, нали?
Можеше да говорим в заседателната зала,
но ти искаше да имаме публика.
- Кати... - Катрин.
Заради теб сме в тази ситуация.
Не си искрена с нас и това ме тревожи.
Застрашаваш репутацията на екипа.
- Тази компания се гради на принципи. - За какъв се имаш?
Г-н Бригсток е дошъл тук, защото се е страхувал.
Излъгала си Джису, използвала си я да намери координатите му
и си го заплашвала по телефона.
- Кати... - Не ме докосвай!
Той е този, който ме преследва и заплашва.
- Тогава защо не се обади в полицията? - Въпросът е личен, не схващаш ли?
- Слушай сега, запази спокойствие... - Не ми казвай да се успокоя!
- Нямаш право да ме разпитваш. - Чуй, Кати.
- Аз ровя ли в личния ти живот? - Друго е важно.
- Да не се друсаш? В какви сайтове ровиш? - Стига!
- Разстроена си. - Да.
Каквото и да криеш, най-добре е просто да си го признаеш.
Махни си лапите!
Леле!
Как можа!
Кати, как ще коментираш?
Ти си го изпроси.
Казвам се Катрин!
Свършено е с теб, Катрин.
- Добре ли си, Саймън? - Да.
- Тя го зашлеви. - Видях.
Луда жена.
- Сляпа ли си? - Извинете.
Никълъс чати с Джонатан почти цял ден.
Беше разговорлив, раздаваше съвети
и мислеше, че Джонатан попива всяка негова дума.
Бе трогателно как откровеничеше с него.
Горкият нещастник.
Дърдори измишльотини на момче с шест години по-малко от него,
което е мъртво от почти двайсет години.
Благодарение на учителския си опит забелязвам момчетата с тежки проблеми.
Едно време може би щях да му съчувствам,
дори щях да се опитам да му помогна.
Но Никълъс не беше момче, а 25-годишен мъж.
И колкото и да се фукаше на 19-годишния ми профил,
не можеше да скрие уплашената си дребна душа
от мъж с моя опит.
Той изпитваше потребност да говори.
Беше време да извадя рибата на сухо.
Накарах го да ме чака.
Само десетина минути, за да го подгрея.
Репутацията ти е под въпрос.
Години наред доверието в теб ти е давало сили.
Сега виждаш реална опасност да бъдеш линчувана публично.
Вече няма да си човекът, за когото са те мислили.
Но сега за теб най-важно е да защитиш Никълъс,
да го разграничиш от създалата се ситуация.
ПИЧ, КЪДЕ СИ
Никълъс е обсебен от Джонатан.
Усеща, че той е още малък и че му се възхищава.
Лови се за всяка негова дума.
Имат много сходства въпреки възрастовата разлика.
Джонатан дори е чел единствената книга, която Никълъс скоро е подхващал.
СЪЖАЛЯВАМ МАМА МИ ПИЛЕШЕ НА ГЛАВАТА ЗА УНИВЕРСИТЕТА
УНИТО Е ЗА ТЪПАЦИ
ТИ КАКВО МИСЛИШ?
ЖИВОТЪТ Е КРАТЪК
ОБИКАЛЯЙ СВЕТА ИДИ НА ИБИСА, МАЦКИТЕ СА ВЪРХЪТ
Защо?
ПО МОНОКИНИ СА
Ха-ха.
ПРЕПРОЧЕТОХ ОНЕЗИ ГЛАВИ ОТ КНИГАТА, КОИТО МИ КАЗА
Как ти се сториха?
СЛАБА РАБОТА, ВИЖ ТОВА
ПО-ДОБРО Е ОТ КНИГАТА
ЧУКАЛ СИ МНОГО МОМИЧЕТА
НЯКОЛКО
Да бе.
Ехо? Господин Бригсток.
Бихте ли отворили? Катрин Рейвънскрофт е.
Отворете, моля ви. Трябва да говорим.
Знам, че сте вътре.
Съпругът ми ме напусна и сигурно ще ме уволнят от работа.
Вие победихте, чувате ли ме?
Имайте доблестта да ме погледнете в очите и да ме изслушате.
Стивън.
Отвори вратата.
Знам, че си вътре. Искам да ме изслушаш.
Имам това право.
Трябва да престанеш.
Каквото и да си замислил, то няма да върне сина ти.
Свързахте е с 020-7946-0534.
Стивън и Нанси не са тук, за да ви отговорят,
но можете да ни оставите съобщение с датата, часа и телефонния си номер,
за да ви се обадим.
Приятен ден!
Аз съм.
Искам да поговорим за Джонатан.
Знам, че имаш номера ми. Обади ми се.
И този път говори!
Тя искаше да я изслушам.
Да поговорим.
Имала нещо да ми казва.
Е, доста е закъсняла.
Но усойницата се промъкваше по-близо.
Беше време да приключвам.
Щях да изкарам рибата с едно последно дръпване.
КЪДЕ СИ?
Клетникът беше отворил сърцето си за Джонатан,
но аз бях този, който се намърда вътре.
ЕТО МЕ
КЪДЕ ИЗЧЕЗНА?
ПОМНИШ ЛИ КНИГАТА?
ЛЪСКАШЕ ЛИ ГО?
На този наивник му трябваше съвсем малко, за да стигне до ръба.
Трябваше само да подхраня страховете му и да го отведа до предела,
а после да го зарежа на ръба на пропастта.
ПОМНИШ ЛИ...
...как майката остави детето си само в морето?
МОМЧЕНЦЕТО, КОЕТО НЕ МОЖЕШЕ ДА ПЛУВА?
РАЗГОНЕНАТА КУЧКА БЕШЕ ЗАСПАЛА
ЗАЩО НЕ ПОМОГНА НА ДЕТЕТО СИ?
КУРВА
Не е искала Джонатан да рискува живота си.
ИСКАЛА Е ОЩЕ ЧУКАНЕ
Бил ли е нагонът й
по-силен от обичта към детето й?
ДА, ДОЛНА КУЧКА
Какво става?
КАКВО Е ТОВА?
ОТКЪДЕ ИМАШ ТАЗИ СНИМКА?
ПОМНИШ ЛИ...
...младежа, спасил момченцето в книгата?
ДЖОНАТАН
ДА. ДЖОНАТАН.
ДЖОНАТАН БРИГСТОК. ТОЙ Е МЪРТЪВ.
И КАКВО ОТ ТОВА?
В ПАМЕТ НА ДЖОНАТАН БРИГСТОК
СЛУЧАЙНИЯТ НЕПОЗНАТ, КОЙТО УМРЯ, СПАСЯВАЙКИ ТЕБ.
ТОВА СИ ТИ. НЕ РАЗБИРАМ.
ТЪП ЛИ СИ?
ДЖОНАТАН УМРЯ ПРЕДИ МНОГО ГОДИНИ.
ТИ СИ МОМЧЕТО, КОЕТО ТОЙ СПАСИ.
ПЛАШИШ МЕ.
Ще ти изпратя едни снимки.
Сравни ги с написаното на тези страници...
в "Случаен непознат".
Нямаше връщане назад.
Бях устремен.
Нямаше начин да не познае нея или себе си.
Никое дете не бива да вижда майка си такава.
Но нямаше друг начин.
"СТИСНИ ЗЪРНОТО СИ."
КУРВАТА Е ТВОЯТА МАЙКА.
ДЖОНАТАН Е УМРЯЛ В ОПИТ ДА ТЕ СПАСИ.
ЯВНО МАМА НИКОГА НЕ ТЕ Е ОБИЧАЛА.
Сякаш бях тикнал коте в чувал и го бях хвърлил в река.
Чувах го как мяука, но не можех да го спася.
От него зависеше дали ще се спаси, или ще се удави.
Щях да остана да чакам отговор, но трябваше да изляза.
Предстоеше ми важна вечеря.
Отлично, точно така.
- Здравей, Катрин. - Здрасти, Алийна.
- Ще мина и отдолу. - Как си, мамо?
Прогизнала си.
- Да, наваля ме. - На килима му трябва едно хубаво...
Знаеш ли какво ти трябва, Катрин?
- Нещо топло. Ще ти направя кафе или чай. - Сама ще си приготвя.
Чай ли искаш, или кафе?
- Ето го. - Хелън, харесваш го, нали?
ОТ "ЛИЧЕН СЪСТАВ": ДА СЕ ЧУЕМ?
Снимките, на които майка му спи с 19-годишно момче,
извикват погнуса у Никълъс.
Но образът, който го смущава най-силно,
е червено-жълтата надуваема лодка, подскачаща на вълните накрай света.
Ненавиждам те!
Той знае, че е бил спасен, а е трябвало да умре.
Представя си майка си в друга роля.
Тази на изстрадала героиня, загубила единствената си рожба в морето.
Щяла е да се възстанови напълно след такава загуба.
Тази роля е щяла да й пасне
и да е по-подходяща за нея от ролята на майка
на едно срамежливо, мудно, изоставащо и безполезно кретенче.
Да?
Никълъс е!
- Добре ли си? - Да.
Измий се, приятелю.
Робърт Рейвънскрофт вече досади
със съобщенията си на сайта на "Случаен непознат".
Искаше да навакса пропуснатото време, умоляваше да се запознае с нас.
Мислеше, че все още сме двама.
Аз и госпожа Бригсток.
Отначало нямах желание да се срещаме,
но видях удобен случай да забия ножа по-дълбоко,
да вгорча живота му още.
В ресторанта гъмжеше от бизнесмени и политици.
Г-н Бригсток, съжалявам, че ви накарах да чакате.
Приятно ми е да ви видя.
- Моля за извинение. - Не, вината не е ваша.
От артрита е, отново се обажда.
Благодаря, че откликнахте на поканата.
Надявах се и г-жа Бригсток да дойде.
Уви, съпругата ми почина преди години, г-н Рейвънскрофт.
Съболезнования.
Наричайте ме Робърт.
Извинете, господа. Шампанско? Коктейл "Кир Роял"?
Прочетох книгата
и искам да е ясно, че за мен постъпката на жена ми е жалка.
Много жалка.
Джонатан беше единственото ни дете.
- Нанси не го прежали. - Ужасно е.
Тя искаше само да се запознае със сина ви.
Да види, че саможертвата на сина ни си е струвала,
за да може вашето момченце да живее.
Но съпругата ви не позволила. Заплашила Нанси повече да не я търси.
Само да уточним нещо -
действията на съпругата ми преди и сега
са абсолютно непростими.
Ясно ми е, че се е държала жестоко и безсрамно.
Вече не живеем заедно.
Съжалявам да го чуя.
Съжалявам за болката и шока,
които може би сте изпитали, като ви пратих книгата и снимките.
Недейте, всъщност ми олекна, като научих истината.
Минаха толкова години.
Благодаря, г-н Рейвънскрофт.
Сега искам и се надявам
само на примирение и някаква прошка
за Никълъс и мен.
Както вие и вашето семейство,
така и ние страдаме от безсърдечното поведение на жена ми.
Разбирам, г-н Рейвънскрофт.
Благодаря.
Разбира се.
Да го ожалиш горкия.
Той беше наясно, че е само епизодичен герой в тази история.
А сега е в редиците на противниците на собствената му съпруга.
Ник?
Никълъс, миличък, какво ти е?
Никълъс, кажи ми.
Къде си? По дяволите!
Боже!
Оставете вашето съобщение...
Боже мили, не ми го причинявай.
Оставете вашето съобщение...
Мразя те, тъпа...
Никълъс не иска да помръдне. Има нужда да затвори очи.
Не му се мърда от това място.
Знае, че тук му е най-добре.
ПО РОМАНА НА РЕНЕ НАЙТ
Превод на субтитрите Катина Николова