Ne, čakaj.
Naj ti še ne pride.
Ne, čakaj.
Ne, čakaj. Ne.
Ne, čakaj. Čakaj.
Ne še. Čakaj.
Čakaj.
- Drkač. - Oprosti. Oprosti.
Resno, drkač si.
- Oprosti. - Nekdo, ki preveč drka.
Oprosti. Vlak je kriv. Nisem še seksal na vlaku.
Misliš, da jaz seksam vsakič na podzemni?
- Pa seksaš? - Ja.
Vožnja med Oxford Circusom in Bond Streetom me rajca.
- Res? - Ja.
- Pisarniški delavci. - O bog, oni in klinčevi turisti.
- Turisti, seveda. - In lepljivi pod.
Navadna cipa si.
Ja.
Vozovnici.
Daj mi... Kurc.
- Jonathan. Jonathan! - Nehaj.
Fak.
Jebenti vraga.
Ne morem... Ves čas me je gledal v joške.
- Ti pa si vlekel odejo. - Vozovnici sem iskal.
- Briga me. - Mimogrede, nore joške imaš.
Ja, ampak niso za vsakogar.
- Zakaj ne? Sebična si. - Drkač.
Bodite pozorni na način in obliko naracije.
Njuna moč nas lahko približa resnici,
lahko pa sta močno orožje za manipulacijo.
Nocojšnja nagrajenka je v svoji skoraj 20-letni karieri
osvetlila načine in oblike naracije, ki nas odvračajo od skritih resnic,
ter se lotila nekaterih najbolj perečih težav.
Tako nam je omogočila neustrašen in razgaljen pogled na svoje like.
Ta izjemna dokumentaristka je razparala tančico,
ki je dolgo varovala ugledne institucije
in njihove pogosto karizmatične storilce.
Toda, gospe in gospodje, pazite! Catherine med razkrivanjem svojega lika
pokaže, da lahko z nami manipulirajo
le zaradi naših globoko ukoreninjenih prepričanj
in naših sodb.
Tako Catherine razkrije nekaj bolj problematičnega in globokega:
sokrivdo pri nekaterih najbolj škodljivih družbenih grehih tega časa.
Zato letošnjo nagrado RTS
za izjemne dosežke na področju televizijskega novinarstva
- prejme svetilnik resnice... - Si dobro?
...ženska, ki nam je vsem v navdih, Catherine Ravenscroft.
KRALJEVO TELEVIZIJSKO ZDRUŽENJE
Žal mi je bilo za to, kar se je zgodilo, res.
Navsezadnje je bil le otrok.
Vendar sem bil sit poučevanja.
Sit tega, da že skoraj 50 let ponavljam iste lekcije.
Predvsem pa
sit tega, da moram prenašati zahrbtno vedenje razvajenih mulcev.
- G. Brigstocke? - Ja?
G. Banks vas kliče.
- Zdaj? - Ja, prosim.
5500 stopinj Celzija, tako je. Zunanje jedro pa...
Nisem bil presenečen, ko me je poklical Justin.
Čakal sem na to.
- Trajalo je dlje, kot sem pričakoval. - G. Brigstocke. Izvolite, sedite.
To je ga. Pemberton, Tristanova mati.
Ja. Ga. Pemberton, me veseli.
Ga. Pemberton je izrazila resno skrb
zaradi vaših pripomb v Tristanovem eseju.
Ga. Pemberton, bi ponovili, kar ste mi povedali?
Hvala, Justin. Vesela sem, da ste temu rekli
resna skrb, saj to tudi je.
Resno me skrbi zaradi stvari, ki ste jih napisali o mojem sinu.
Človek težko verjame, da sem bil
več let zaporedoma na šoli izvoljen za profesorja leta.
Toda tega je že zelo dolgo.
Takrat sem bil predan, ni mi bilo vseeno.
Takrat bi se moral upokojiti,
ko sem še imel kaj energije, da vzdramim um mladine.
- ...njegove pripombe... - G. Brigstocke, prosim, opravičite se,
da potegnemo črto pod tem in gremo naprej.
Stojim za svojo oceno.
Prosim?
- Vem. - Ne, Jonathan. Danes hočem iti.
Čudovit dan je. Sranje, spodnjice sem pozabila.
- Vedno jih pozabiš. - Ej. Kaj delaš?
- Oj! - Ne moreš si pomagati.
- Vrni mi jih. - Sranje.
Si cela? Si v redu?
- Ne. - Res?
Še vedno imam tvoje hlačke.
O bog, ne me jebat. Fantastično je.
Kam greva?
Pojdiva na Campo Santa Margherita.
- Poceni hoteli. - Bova plavala ali šla s podzemno?
Ti kar plavaj, jaz bom šel z vaporettom.
- Njihova podzemna, po mojem. Tam je. - Prav.
Čakaj, čakaj. Čakaj malo.
- Fotkaj. - Bom.
- Pridi. - Super.
- Te rajcajo tudi čolni? - Jasno. Zaradi mornarjev.
- Cipa. - Drkač.
Sploh ni bilo grozno. Lepo je bilo.
- Kozarček? - Zakaj pa ne?
Pomotoma sem odprl latour '82, preden sva odšla.
- Robert. - Oprosti, mislil sem, da je ribezov sok.
- Ne bi bilo treba. - Iskrena pomota.
To ni dovolj posebna priložnost.
- Da ni? - To vino obožuješ.
Dve steklenici sta ostali...
Vino je Robertov konjiček, zlasti dobri bordojci.
To goji zadnja leta.
Komaj razlikuješ rdeče vino od belega,
ampak uživaš deliti moževo veselje.
Tega ne bi priznal,
toda delno uživa tudi zato, ker si lahko privošči.
Po tistem cenenem šampanjcu ne bi opazila, če bi mi natočil kis.
Če se moja žena ne zna razvajati,
in se ne zna, potem je to moja naloga.
V oči.
Na svetilnik resnice.
Na nekoga, ki me vsak dan navdihuje.
Hvala. Tepček.
- Prijetno je. Začimbe? - Izvrstno.
Sandalovina.
- Črni ribez. - Banana.
- Te tudi. - Je to vse?
Ja.
Sedem kril.
Ženina so bila.
- Moje sožalje. Nedavno? - Sedem torbic.
- Pred devetimi leti. - Deset rut.
Klobuk.
Tudi čevlje.
- In čevlje. - Seveda.
- Dajmo. - Drobna stopala je imela. Št. 36.
Osem parov čevljev in en par copatov.
Opravljeno.
Nancyjino življenje je bilo le še seznam reči.
ROKAVICE – ČEVLJI – COPATI
Hvala.
V tem kupu so molji.
Teh ne moremo vzeti. Jih bomo pa nesli v smeti, če hočete.
- Ja. Hvala. - Odnesita jih.
Ne, čakajte.
Ženina najljubša jopica.
A tako. Hvala, g. Brigstocke. Zelo ste prijazni.
Nancy jo je oblekla ponoči, ko je vstala, da bi nahranila Jonathana.
Ni mi dovolila, da ji pomagam.
Greva gor?
Ja. Takoj pridem. Samo pošto pregledam.
Pravkar si končala projekt.
Vem. Saj me poznaš.
- Daj no, uživajva v latourju. - Radovedna sem,
- kaj bo naslednji projekt. - Nekaj sila pomembnega, kot vedno.
- Počakalo bo. Jaz tudi. - Hvala za nocoj.
Vedno na voljo za spremljevalca.
NEZNANEC
Posvečeno sinu Jonathanu
Vsaka podobnost z živimi ali pokojnimi ni naključje.
Ja.
Tam ostani.
- Prelepo. - Pa fotkaj!
Miruj.
- Ti pokažem hlačke? - Daj!
- Zdaj pa še joške. - Ne, nehaj.
S tabo se hočem fotkati.
Ne bi moral peti?
Santa Lucia, Santa Lucia.
Pod Mostom vzdihov me moraš poljubiti kot v filmu A Little Romance.
Nisem ga še videl.
Pod njim me moraš poljubiti, da bo najina ljubezen večna.
Si že seksala pod mostom?
- Sem. Pod Batterseajskim. - Nisi.
Tudi pod Waterloojskim.
Zanimivo.
- Cipa. - Ja, sem. Drkač.
Zakaj obračamo?
- Ne, k mostu hočeva. - Ne, konec je.
- Ja, k Mostu... - Ne, ne.
- Daj no, tam je. Prosim. - Daj mi 40 evrov.
- 50 sva ti jih že dala. - 40 evrov ali pa gremo nazaj.
- Ne dam ti jih. - Ne.
- Ven. - Ne grem.
Nehaj. Prosim, nehaj.
Drkač.
- Ljubica, si v redu? - Ja. Vse je v redu.
Najbrž sem preveč spila. Prosim.
- Res? - Ja, gotovo. Nazaj zaspi. Nič mi ni.
Ta obraz si že videla.
In upala, da ga ne boš več.
Tvoja maska je padla.
Domneval sem, da so fotografije s počitnic.
Upal sem celo, da so s počitnic v Cornwallu.
Pričakoval sem znane podobe.
Toda ne, teh fotografij še nisem videl.
To žensko sem poznal. Njeno ime poznam že leta.
Do takrat sem mislil, da je bila le nedolžna opazovalka mojega propada.
- Si dobro? - Nazaj v London moram.
- Zakaj? - Rosie...
Mamino sestro je podrl tovornjak.
- Fak. - Ja. Na kolesu je bila.
Kot vedno. Voznik je ni videl.
- Je v redu? - Ne, tovornjak jo je povozil, umrla je.
Fak. Žal mi je.
Bila mi je kot starejša sestra.
Njej sem najprej povedala za menstruacijo.
Mama je jokala po telefonu. Rosie je bila njena mlajša sestra.
- Grozno je. - Vem. Pridi sem.
Žal mi je.
Zelo žal mi je.
Po smrti sina Jonathana
je Nancy večino časa preživela v njegovi sobi med njegovimi stvarmi.
V njej je uredila pravo svetišče.
Nekega dne se je preselila tja in ven hodila samo jest.
Najprej sem bil dobrodošel, potem me je prosila, naj ne hodim več tja.
Slišal sem samo tipkanje pisalnega stroja.
Nikoli nisem izvedel, o čem je pisala.
Sobe se po njeni smrti nisem dotikal.
Zgornji predal je zaklenila in nisem ga hotel odpreti na silo.
Hotel sem spoštovati njeno zasebnost.
Zdaj vem, zakaj ga nisem prej odprl.
Ker sem se bal, kaj bom našel.
Nancy je skrivaj napisala knjigo. Vedel sem, da jo moram prebrati.
NEZNANEC 18. SEPTEMBER 2011
Čeprav sem se bal, da me bodo besede na teh straneh strle.
Posvečeno sinu Jonathanu.
Kaj delaš?
Catherine! Pogasi ogenj! Catherine.
- O meni piše. - Zakaj si zažgala knjigo?
Nekdo mi jo je poslal. Mislim, da me kaznuje.
- Kaznuje? - O bog. Kaznuje me.
Ja, si rekla.
- Kdo te kaznuje? - Ne vem. Ta, ki mi je poslal knjigo.
Kako kaznuje, draga?
O bog. Umrla bom.
- Umrla bom. - Ti kdo grozi?
Zakaj bi ti hotel kdo kaj storiti? Catherine!
- Zaradi davnega dogodka. - Kaj se ti je zgodilo?
- Zaradi tvojega filma? - Ne.
- Če res tako misliš, pokličiva policijo. - Ne, ni to.
- Zakaj misliš, da je o tebi? - O bog. Prepoznala sem se.
- Te je avtor imenoval? - Ne. Ne, me je pa opisal.
Opisal? Kot belko? Svetlolasko?
- Lepo, čudovito, uspešno? - Nehaj.
Ne, grozljiva sem. Nič od tega nisem.
Zaradi te knjige se spet sovražim.
Zakaj bi se sovražila? Še muhe ne bi ubila.
- Dober človek si. - Res?
- Ja, srčica. Sveta Katarina si. - Ne. Ne vem, da sem dober človek.
Robbie, nisem dobra žena in zdi se mi, da sem grozna mama.
Neumnost.
Težko se prenašam. Z Nickom sva tako odtujena.
- To ni razlog, da te bo kdo ubil. - Ne, prosim.
Poslušaj me. Oprosti.
Veliko stvari je, ki bi ti jih morala povedati.
Res bi rada, da veš.
Pa ne vem, kako naj ti povem. Ne vem, kje naj začnem.
O tem, kaj je bilo z nama z Nickom in kaj sem naredila.
Vem. Vse vem.
- Veš? - Ja.
Vem, da imata z Nickom zapleten odnos, ampak rad te ima.
Zelo rad te ima, to veš.
- Vem. Ni to. - To, da se midva zlahka pogovarjava,
ne pomeni, da te ne obožuje.
Ker te.
Knjiga je nekaj sprožila, ne?
- Občutek krivde? - Ja.
Nimaš razloga, da bi se počutila krivo.
Nick je star 25 let.
Čas je bil, da se odseli.
Prav si se odločila.
- Ne vem, ali sem se res. - Ja, si. Oprosti, da sem bil proti.
Če ne bo šlo, se bo preselil nazaj.
Sedi. V redu je.
Pravico imaš živeti.
Ja, bila si tudi odsotna in odmaknjena,
ampak si krasna vzornica sinu.
Čas je, da postane samostojen.
Nehaj se mučiti, prosim.
Obljubiš?
- Mi boš pomagal? - Jasno.
Vse mi lahko poveš. Prisežem, da te ne bom sodil.
Saj to veš, ne.
Bliže ti je kot kdorkoli.
Pa si mu vseeno vsa ta leta nekaj prikrivala.
Zdaj pa je prikrivanje skrivnosti
postalo večje kot skrivnost.
Razumem, če ne boš prosta, vseeno pa bom preverjal, kako si.
Zdaj grem.
Hvala.
Poročaj, kako je.
Sranje bo. Mama bo grozno žalostna.
Čakaj.
Nasmeh.
- Prav, iti moram. - Adijo.
Adijo.
- Ljubim te. - Jaz pa tebe.
- Lahko drkaš ob misli name. - Pa ti?
Seksala bom s kom na podzemni.
Adijo.
- Cipa. - Drkač.
Tukaj.
Hvala.
Prebral sem jo.
Vesel sem bil, ko si rekel, da si napisal roman.
Noro, da si ga napisal tako hitro.
- Kakšen se ti zdi? - Dober, zelo dober.
Objaviti bi ga moral.
Zelo si prijazen, ampak...
Zdi se mi, da moja knjiga ne bo zanimiva za založnike.
Objavi jo na spletu,
natisni sto izvodov in jo prodajaj sam po spletu.
- Boš videl, kako bo šlo. - Kako naj se tega lotim?
Pomagal ti bom.
Kako? Nimaš preveč dela z vodenjem šole?
Upokojil se bom, prijatelj.
- Kdaj? - Zdaj.
Te hočejo odpustiti? Zaradi mene?
Ne. Ne.
Zaradi sebe.
Ker sem star.
Stara sva.
Torej, imam nekaj časa in verjamem vate.
Hvala, Justin.
- Se ti res zdi tako dober? - Ja, res. Čisto res.
Spoznal sem, da je Nancy hotela, da najdem rokopis
in fotografije.
Vedel sem, zakaj jo je morala napisati.
In nisem dvomil o tem, komu je namenjena.
Kakšna se ti je zdela? Se ti zdi, da je dobila, kar si je zaslužila?
Bila je manipulativna krava.
Izkoristila je priložnost, da jo odnese brez kazni.
Ja, ampak nisi mi odgovoril.
Si je to zaslužila?
Nisem obžaloval, ko se je zgodilo.
Zato, ja, zaslužila si je.
Uničil jo bom v resničnem življenju.
Najprej pa mora trpeti. Kot sva midva z Nancy.
- Na Neznanca. - Na Neznanca.
Kakšno je stanovanje?
- V redu. - Dobro.
- So sostanovalci v redu? - Piflarji.
- Vsi? - Vsi so študentje.
Torej berejo, ne? Ja.
- Jasno, saj so študenti. - Ja.
- Še vedno uživaš v službi, ne? - V redu je.
To bom vzel.
Nicholas dela na oddelku za belo tehniko.
To ni tisto, kar sta z Robertom upala za sina.
Vendar sta vesela, da dela.
Saj si včasih
nista niti predstavljala, da bo lahko opravljal kakšno delo.
Pa Sandy?
Se spomniš, ne?
Brez njega nisi mogel zaspati.
- Sandy. - Samo...
Saj razumeš, ne?
- Nicholas. - Kaj?
Prosim.
- Nehaj. - Rada bi, da razumeš razlog za selitev.
Nismo več rabili tako velikega doma.
Ti pa se moraš osamosvojiti.
Nočeš biti samostojen?
Seveda sva tu, če...
Če boš v resnih težavah, ampak...
Čas je, Nick.
- Ja? Ni tako? - Si to dopoveduješ, mama?
Nick! Pridi, tekma se bo začela.
Ej, pridi sem.
Dajmo.
To!
Z Nicholasom se nisi znala povezati tako kot Robert.
To te boli.
Živjo. Od kod ste?
Angleži?
Ciao. Kako je?
Draga mami!
Benetke in Firence so bile res čarobne, kot si rekla.
Ampak sit sem ruševin, zato grem na plažo.
Hvala za nikon.
Veliko fotografij sem posnel.
Lep pozdrav, Jonathan.
P. S.: Sam sem. Sasha se je morala vrniti v London.
Božič je prišel in odšel. Preživel sem ga sam.
Na pravi božič sem moral čakati do januarja.
Napovedal je nov začetek.
Ja.
Justin.
Dober dan, prijatelj. Oprosti, da nisem klical.
Je že v redu. Vesel sem te. Kot vedno.
Presenetiti sem te hotel.
Vedel sem, da jih hočeš videti. Še sveže iz tiskarne.
Ne vem, zakaj si vztrajal pri psevdonimu, ampak prevzela me je.
Lepa je, ne?
- Izjemna. - Vesel sem, da ti je všeč.
Tvoja ideja, da uporabimo fotografijo, se je izkazala za odlično.
Čudovita je.
Nič ti nisem ponudil.
Kotliček bom pristavil. Močan čaj?
Ja, prosim. S kapljo mleka, brez sladkorja.
S Tommyjem sem govoril. Moj dijak je.
Zanimalo me je, ali lahko pripravi stran.
Zaradi naročil po spletu.
Krasno.
Pravi, da bo pripravljena čez nekaj dni.
Ustvariti morava samo še račun PayPal,
pa bova pripravljena, prijatelj.
Premišljeval sem tudi...
Kaj praviš na natečaj za stare neobjavljene pisatelje?
Potem jih lahko objaviva.
Ubogi Justin.
Sanjari o tem, da bi postal neodvisen založnik.
Ko bi vedel, da nisem imel namena čakati na naročila po spletu.
Zelo pomembno pa je...
Knjiga je bila namenjena le eni bralki.
Knjiga jo bo izbezala iz skrivališča na plan.
- Grem. - Ja. Ne pozabi perila.
Malo je še vlažno. Oprosti, srček.
- Nekaj hrane je ostalo. - To sem prebral. Užival sem.
- Tudi ti si jo prebral? - Dobra je.
- Celo si prebral? - Ja. Berem, veš.
- Nisem tako mislila. - Daj no, Nick. Občudujeva te.
- Si mi jo ti poslal? - Ne.
- Res ne? - Ja, moja je v stanovanju.
- Kako to, da si jo prebral? - Catherine.
Zdi se mi čudno naključje.
- Poslal mi jo je neznanec... - V dar sem jo dobil.
- V dar? - Ja.
- Od koga? - Hvaležna stranka jo je pustila zame.
- Super, Nick. Kajne, Catherine? - Ja. Kdo pa?
- Nekdo, ki ga je Nick navdušil. - Ne vem. Na tisoče strank imam.
- Vem. - Zakaj je
- to važno? - Saj ni.
V redu je. Oprosti.
Torej ti je bila všeč?
- Ja. - Vidiš, v redu je.
- Zakaj? - Zakaj?
- Ker je zanič, če je všeč meni? - Ne. Zanima me samo,
- kakšna se ti zdi. - Sem na zaslišanju?
- Mamo samo zanima... - Adijo.
- Poklical vaju bom. - Mi lahko poveš?
Jezus. Ženska umre!
To mi je bilo všeč. Zaslužila si je. Sebična mrha je bila.
To nima nič s tabo.
Vrni se, Nicholas.
- Mami, poglej me. - Nicholas, ne hodi daleč.
- Štej z mano. Tri, dve, ena. - Tri, dve, ena, skoči.
Tri, dve, ena, skoči.
Glej me, mami.
Nicholas, pridi bliže.
Ne moreš me ujeti.
PO ROMANU RENÉE KNIGHT
Prevedla Lorena Dobrila