Nie, vydrž.
Nebuď ešte. Vydrž.
Nie, vydrž.
Nie, vydrž. Nie.
Nie, vydrž. Nie, vydrž. Vydrž.
Ešte nebuď.
Vydrž.
- Ty čurák. - Prepáč.
Prepáč. Prepáč.
Akože fakt. Si úplný čurák.
- Prepáč. - Akože niekto, kto si stále chytá čuráka.
Prepáč. To ten vlak. Ešte som to nerobil vo vlaku.
Hej, lebo ja trtkám vždy, keď idem na Piccadilly.
- Naozaj? - Áno.
Cesta medzi Oxford Circus a Bond Street ma naozaj vzrušuje.
- Skutočne? - Áno.
Tí úradníci?
Panebože. Tí úradníci. A tí posratí turisti.
- Turisti, jasné. - A lepkavé podlahy.
Ty si taká štetka.
Áno.
Lístky.
Daj mi... Doriti. Daj mi tú...
- Jonathan. Jonathan. Jonathan! - Prestaň. Prestaň.
Doriti.
Kurva fix.
Doriti... nemôžem... Stále mi zízal na kozy
a ťahal si posratú deku.
Hej, musel som vziať lístky.
- To mi je fuk. Kurva. - A navyše máš špičkové kozy.
Áno, doriti mám luxusné kozy, ale nie sú pre každého.
- Prečo nie? Fakt sebecké. - Čurák.
Pozor na naratív a formu.
Ich moc nás môže priblížiť k pravde,
ale môžu byť aj zbraňou s veľkou mocou manipulovať.
Počas takmer dvadsaťročnej kariéry
laureátka dnešnej ceny
prerušovala naratívy a formy, ktoré nás rozptyľovali od skrytej pravdy,
aby sme pomenovali niektoré z najnáročnejších problémov súčasnosti,
čo nám umožnilo neohrozene sa pozrieť na jej témy v skutočnom svetle.
Táto pozoruhodná dokumentaristka narušila závoj,
ktorý dlho chránil prominentné inštitúcie
a ich často charizmatických páchateľov.
Dámy a páni, vedzte.
Počas odhaľovania svojej témy
Catherine názorne ukazuje, že nás môžu manipulovať
len vďaka našim hlboko zakoreneným názorom
a úsudkom, ktoré robíme.
A Catherine týmto spôsobom odhaľuje niečo oveľa problematickejšie a hlbšie:
našu spoluvinu na niektorých dnešných toxickejších spoločenských hriechoch.
A je mi preto potešením odovzdať
tohtoročnú cenu SKT za mimoriadny počin televíznej žurnalistiky
majáku pravdy...
- Si v poriadku? - Áno.
...žene, ktorá inšpiruje nás všetkých, Catherine Ravenscroftovej.
SPOLOČNOSŤ KRÁĽOVSKEJ TELEVÍZIE (SKT)
Mrzelo ma, čo sa stalo.
Naozaj.
Koniec koncov, bol to len chlapec.
Ale bol som unavený.
Unavený z učenia.
Unavený z opakovania rovnakých hodín takmer 50 rokov.
Ale najviac zo znášania
nečestného správania rozmaznaných, povýšeneckých zasranov.
Pán Brigstocke?
Áno?
Príďte za pánom Banksom do kancelárie.
- Teraz? - Ak môžete.
5 500 stupňov Celzia. Presne tak. Takže vonkajšie jadro...
Neprekvapilo ma, keď ma Justin zavolal.
Pán Banks.
Čakal som to.
Trvalo to dlhšie, než som čakal.
Pán Brigstocke.
Prosím, sadnite si.
Pán Brigstocke, toto je pani Pembertonová, Tristanova mama.
Áno. Pani Pembertonová, rád vás vidím.
Pán Brigstocke, pani Pembertonová vzniesla vážne obavy
ohľadom vašich komentárov na esej mladého Tristana.
Pani Pembertonová, mohli by ste zopakovať, čo ste mi vraveli?
Ďakujem, Justin. Áno.
A som rada, že...
ste to nazvali vážnymi obavami, pretože presne to sú.
Vážne sa obávam kvôli tomu, čo ste napísali o mojom synovi.
Len ťažko uveriť, že kedysi
ma niekoľko rokov po sebe zvolili za Najobľúbenejšieho učiteľa roka.
Ale to bolo pred rokmi.
Vtedy som bol odhodlaný. Záležalo mi na tom.
Mal som ísť do dôchodku vtedy,
kým som mal nejaké uhlíky, ktorými som vznietil mladé mysle.
- ...že text... - Pani Pembertonová.
Pán Brigstocke, ospravedlnili by ste sa, prosím,
a môžeme to uzavrieť a posunúť sa?
Za svojím pôvodným hodnotením si stojím.
Prosím?
Viem. Ušetrime si to.
Nie, Jonathan. Chcem ísť dnes.
Je krásny deň. Ideme dnes... Ach, doriti. Zabudla som si nohavičky.
- Ako vždy. - Hej! Čo to robíš?
- Hej! - Nemôžeš si pomôcť.
- Vráť mi ich! - Á, doriti. Á, hej!
V pohode? V poriadku?
- Nie. - Určite?
- Stále ich mám. - Hej!
Panebože. To ma poser. Geniálne.
Doriti, kam najprv?
Poďme ku Campo Santa Margherita.
- Asi lacný hotel. - Čo, plávať,
alebo londýnskym metrom?
Môžeš. Ja pôjdem... volá sa to „vaporetto“.
Tuším, že ako u nás metro.
- Asi tam. - Dobre.
Počkaj, počkaj, počkaj. Počkaj chvíľku.
- Chceš sa odfotiť. - Áno.
- Poď. - Super.
Aj z lodí si nadržaná?
Žartuješ? Jasné, to všetko kvôli námorníkom.
- Štetka. - Čurák.
Vidíš, vôbec to nebolo hrozné.
Vlastne celkom pekné.
- Pohárik na dobrú noc? - Iste. Prečo nie?
Možno som omylom otvoril fľašu Latour 1982, než sme odišli.
Robert.
Ja že to je Ribena.
- Nemal si, zlatko. - Čestný omyl.
Nemyslím, že je to dostatočne špeciálna udalosť.
Nie dostatočne špeci...
- Neboj... - Tvoje obľúbené.
stále máme dve, keď získaš...
Víno je Robertov koníček, hlavne vyberané bordeaux.
Začal s tým pred pár rokmi.
Ledva rozpoznáš rozdiel medzi červeným a bielym vínom,
ale si rada súčasťou manželovej radosti.
Nepriznal by to,
ale sčasti má radosť preto, že si to môže dovoliť.
Po všetkom tom lacnom šampanskom
by som si nevšimla, keby si mi nalial pohár octu.
Nuž, ak sa moja manželka nevie rozmaznávať,
čo sa nevie, tak je tá povinnosť na mne.
Do očí.
Na maják pravdy,
na niekoho, kto ma inšpiruje každučký deň.
Ďakujem, zlatko. Blázonko.
- To je výborné. Čo je to? Koreniny? - Znamenité.
Santalové drevo.
Likér z čiernych ríbezlí.
Banán.
A aj tieto.
Všetko?
Áno.
Sedem sukieň.
Boli manželkine.
Mrzí ma to. Nedávno?
Sedem kabeliek.
Pred deviatimi rokmi.
Desať šálov.
Jeden klobúk.
Aj topánky.
- Áno. A topánky. - Áno, iste.
Poďme.
Mala maličké nohy.
Tridsať päťky.
Takže osem párov topánok a jeden pár papúč.
A je to.
Nancin život zredukovaný na zoznam vecí.
RUKAVICE – TOPÁNKY – PAPUČE – PONOŽKY
Ďakujem.
V tejto kope sú mole.
Nemôžeme vziať oblečenie s moľami, ale radi sa ich zbavíme.
- Áno. Ďakujem. - Zoberte ich.
Nie, počkať, počkať.
Toto bol manželkin obľúbený sveter.
Rozumiem. Ďakujeme, pán Brigstocke.
Je to od vás veľmi milé.
Spomínam si, ako ho mala Nancy na sebe uprostred noci,
keď vstala, aby nakŕmila Jonathana.
Nikdy mi nedovolila pomôcť.
Presunieme sa hore?
Áno. Hej, hneď som tam. Len skontrolujem poštu.
Veď si práve dokončila projekt.
Viem. Poznáš ma.
No tak, Latour,
- užime si ho. - Len som zvedavá,
veď vieš, čo bude ďalej.
Niečo, čo zmení svet, ako vždy.
- Víno ťa počká, tak ako ja. - Ďakujem za dnešok.
Vždy som rád tvojím garde.
DOKONALÝ CUDZINEC E.J. PRESTON
PRE MÔJHO SYNA, JONATHANA
VYHLÁSENIE
AKÁKOĽVEK PODOBA SO ŽIJÚCIMI ČI MŔTVYMI
NIE JE NÁHODNÁ.
Áno.
Ostaň tam. Ostaň tam.
- Krása! - Foť.
Tak sa nehýb.
- Chceš vidieť moje nohavičky? - Do toho.
- Dobre, teraz kozy. - Nie. Prestaň.
- Chcem sa odfotiť s tebou. - Hej.
Nemal by pritom spievať?
Santa Lucia Santa Lucia
Keď pôjdeme popod Most vzdychov
musíš ma pobozkať ako v Malej romanci.
Nikdy som to nevidel.
No, musíš ma pod ním pobozkať, aby naša láska trvala navždy.
Mám lepšiu otázku, už si niekedy trtkala pod mostom?
No, samozrejme.
- Most Battersea. - Nie.
Nie, počkať, tiež pod Mostom Waterloo.
Pôsobivé.
- Áno. Som pôsobivá. Čurák. - Štetka.
Počkať, prečo sa otáčame?
Prečo sa otáčame?
Kamoš, nie.
- Chceme ísť priamo k mostu. - Nie, nie. Finito.
- Áno, Most... - Nie, nie.
No tak, kamoš. Je priamo tam. Prosím.
Dajte mi 40 eur.
- Štyridsať eur? - 40?
- Už sme vám dali 50. - Štyridsať, inak späť.
- Nezaplatím posratých 40 eur. - Nie.
- Vystúpte. - Doriti, nie.
Hej. Prestaň. Prestaň. Prosím, prestaň. Hej.
Čurák.
- Zlatko, v poriadku? - Áno. Nič mi nie je. Vôbec nič.
Len som... Asi som toho len príliš vypila, zlatko, prosím.
- Určite? - Áno. Určite. Choď spať.
Nič mi nie je.
Túto tvár si už videla.
Dúfala si, že už ju nikdy neuvidíš.
Tvoja maska spadla.
Predpokladal som, že fotky boli z dovolenky.
Dokonca som dúfal, že by pár mohlo byť z našej dovolenky v Cornwalle.
Čakal som fotky, čo spoznám,
ale nie, tieto som nikdy nevidel.
Poznal som tú ženu.
Jej meno poznám už roky.
Ale až dovtedy som si myslel, že ide o nevinnú diváčku zániku môjho života.
- Hej. Hej, hej. Si v poriadku? - Musím sa vrátiť do Londýna.
Čože? Prečo?
Rosie...
...setra mojej mamy, zrazil ju kamión.
- Doriti. - Hej.
Išla na bicykli.
- Vždy na ňom jazdí. - Hej.
Kamión ju nevidel.
Je v poriadku?
Nie, kamión ju rozdrvil. Umrela.
Doriti, to mi je ľúto. Veľmi ľúto.
Bola...
bola mi ako staršia sestra.
Keď som dostala prvý raz krámy, išla som za ňou.
Mama v telefóne len plakala.
Rosie bola jej malá sestra.
- Je to strašné. - Viem. Poď sem. Poď sem.
Veľmi ma to mrzí.
Veľmi, veľmi ma to mrzí.
Po smrti nášho syna
Nancy trávila väčšinu času zavretá v Jonathanovej izbe v jeho veciach.
Robila z nej svätyňu.
Až kým sa tam jedného dňa úplne nepresťahovala
a vychádzala len najesť sa.
Najprv mi tam dovoľovala vstúpiť,
ale potom ma raz požiadala, aby som už nechodil.
Počul som len jej písací stroj.
Nikdy som nenašiel text, ktorý písala.
Tú izbu som nechal tak, ako ju zanechala ona, keď umrela.
Zamkla hornú zásuvku a odmietol som ju vypáčiť,
hovoril som si, že musím rešpektovať jej súkromie.
Teraz už rozumiem, prečo som ju predtým neotvoril.
Neotvoril som ju, lebo som sa bál, čo nájdem vnútri.
Nancy potajme napísala knihu a vedel som, že si ju musím prečítať...
DOKONALÝ CUDZINEC 18. SEPTEMBER 2011
...aj keď som sa bál, že tie slová na stranách ma môžu skutočne zničiť.
PRE MÔJHO SYNA, JONATHANA
Čo robíš? Catherine?
Catherine! Odhoď to! Catherine. Odhoď...
Je o mne.
Prečo páliš tú knihu?
Niekto mi ju poslal a myslím, že ma trestá.
- Trestá? - Panebože.
- Bože. Trestá ma. - Počul som.
- Kto sa ťa snaží potrestať? - Ja neviem.
Ten, kto poslal knihu.
Trestá ťa ako, zlatko?
Panebože. Ja zomriem.
- Zomriem. - Vyhráža sa ti niekto?
Catherine, prečo by ti chcel niekto ublížiť?
Catherine!
Kvôli niečomu, čo sa stalo dávno.
Čo? Čo sa ti stalo?
- Kvôli nejakému tvojmu filmu? - Nie.
Ak si to naozaj myslíš, mali by sme zavolať políciu.
- Catherine. - Nie, nič také.
A prečo myslíš, že ty?
Panebože. Spoznala som sa.
- No, menoval ťa tam? - Nie.
Nie, nemenoval ma, ale opísal ma.
Opísal ťa ako? Beloška? Blondína?
- Krásna, úžasná, úspešná? - Prestaň.
Nie, som odporná.
Nič z toho nie som
a niečo v tej knihe ma prinútilo znova sa nenávidieť.
Prečo by si to, preboha, robila? Ani muche neublížiš.
- Si dobrý človek. - Naozaj?
Isteže, miláčik.
- Si svätá Catherine. - Nie.
Neviem, či som dobrý človek.
Robbie, nie som dobrá manželka a mám pocit, že som bola hrozná matka.
To je úplná blbosť.
Nie, naozaj ťažko so sebou prežívam. S Nickom sme sa odcudzili.
Ale preto si nemusíš vymýšľať, že ťa zabijú,
- všakže? - Nie. Prosím.
Prosím. Prosím, počúvaj. Mrzí ma to.
Skrátka, existuje toľko vecí, ktoré som ti mala povedať.
Vieš, vecí, ktoré naozaj chcem, aby si vedel,
ale neviem ako ti ich povedať.
Neviem, kde začať.
To čo sa nám s Nickom stalo. Čo som urobila.
- Viem. Všetko viem. - Ja...
- Vieš? - Áno.
Viem, že to medzi vami nikdy nebolo jednoduché, ale má ťa rád.
Veľmi ťa má rád, to vieš.
- Viem. Nejde... - Nie,
nevykladaj si našu jednoduchú komunikáciu
ako znak toho, že ťa nezbožňuje.
Zbožňuje ťa.
Tá kniha niečo spustila, však?
- O čom je? O vine? - Áno.
Nemáš prečo cítiť sa vinná, Cath.
Nick má 25 rokov.
Je načase, aby sa presťahoval do vlastného.
Rozhodla si sa úplne správne.
- Neviem, či áno. - Ale áno
a prepáč, že som bol proti, dobre?
Hej. Ak to nevyjde, nasťahuje sa späť.
Sadni si. Sadni si. Dobre.
Vieš, že máš právo žiť. Máš právo žiť.
Áno, bola si trochu neprítomná a vzdialená,
ale pre nášho syna si úžasným príkladom.
A je načase, aby si ho zmenila na nezávislého dospelého človeka.
Takže sa, prosím, nemuč.
Sľúbiš mi to?
Pomôžeš mi?
Iste.
Môžeš mi povedať čokoľvek a sľubujem, že ťa nikdy nebudem súdiť.
Vieš to, však?
Je ti bližší než ktokoľvek iný.
A aj tak sa ti podarilo celé tie roky pred ním niečo tajiť.
A teraz snaha uchovať tajomstvo tajomstvom
takmer prerástla samotné tajomstvo.
Chápem, ak nebude čas,
ale zavolám a skontrolujem ťa. Dobre?
Takže tu sa asi rozlúčime.
Ďakujem.
Daj vedieť, ako to celé dopadlo.
Bude to nahovno.
Mama sa zrúti, všakže?
Počkaj.
Povedz syr.
- Dobre, už musím. - Dobre, ahoj.
Ahoj.
- Ľúbim ťa. - Aj ja teba.
Môžeš na mňa myslieť pri honení.
A čo ty?
Vytrtkám niekoho na linke Piccadilly.
Ahoj.
- Štetka. - Čurák.
Tu som.
Vďaka.
Prečítal som si ju.
Áno.
No, bol som naozaj rád, keď si povedal, že si napísal román
a urobilo na mňa veľký dojem, ako rýchlo si ho napísal, kamoš.
- Čo naň povieš? - Je dobrý. Veľmi dobrý.
Kamoš, podľa mňa by si ho mal vydať.
Si veľmi milý,
ale nemyslím, že moja knižka bude zaujímať profesionála.
Kamoš, vydaj ju online,
vytlač sto kópií, ktoré môžeš predávať ty, všetko online.
Uvidíš, ako to pôjde.
Neviem, ako začať.
Pomôžem ti.
Ako?
Neriadiš tak náhodou školu?
Idem do dôchodku, kamarát.
- Kedy? - Teraz.
Vyhadzujú ťa? Kvôli mne?
Nie. Nie.
Je to kvôli mne.
Pretože som starý.
Sme starí.
Takže mám nejaký čas a verím v teba.
Ďakujem, Justin.
Naozaj si myslíš, že je taký dobrý?
Áno, naozaj, kamoš. Myslím si to.
Pochopil som, že Nancy chcela, aby som našiel rukopis,
tak ako chcela, aby som našiel tie fotky.
Vedel som, prečo treba napísať túto knihu
a nepochyboval som o tom, komu je určená.
Čo povieš na ňu?
Myslíš, že dostala, čo si zaslúžila?
Bola to manipulatívna krava
a asi využila šancu, aby jej to prešlo, všakže?
Áno, ale neodpovedal si.
Zaslúžila si to?
Nuž, nemrzelo ma, keď sa to stalo.
Takže asi áno. Zaslúžila si to.
Ja ju zničím v skutočnom živote,
ale najprv musela trpieť ako my s Nancy.
Na Dokonalého cudzinca.
Dokonalý cudzinec.
Čo byt?
- V pohode. - Dobre.
- Spolubývajúci fajn? - Trochu kockáči.
Akože všetci?
Všetci študujú.
Takže čítajú, však?
Hej.
Očividne, všetci študujú.
Áno.
Ale práca ťa stále baví, že?
V pohode, hej.
Toto si vezmem.
Nicholas pracuje v sekcii elektroniky v obchodnom dome.
Toto si si s Robertom pre svojho syna nepredstavovala,
ale odľahlo ti, že pracuje,
vzhľadom na to, že isté obdobie si si nevedela predstaviť,
že sa bude venovať nejakej práci.
A Sandy?
Spomínaš si, nie?
Keď si nemohol zaspať bez jeho objatia?
- Sandy. - Skrátka...
Ale chápeš, nie?
- Nicholas. - Čo je?
Prosím.
- To nemôžeš. - Prepáč.
Len chcem, aby si pochopil to sťahovanie.
Už sme skrátka nepotrebovali toľko miesta.
Dobre? A musíš byť nezávislý.
Nechceš byť nezávislý?
Samozrejme, sme tu pre teba, keby, veď vieš...
keby si mal nejaké skutočné problémy, ale skrátka...
Nastal čas, Nick.
Hej? Však?
Ak si to chceš nahovárať, mami.
Nick! Poď, začína sa zápas!
Hej, poď. No tak, poď sem.
- Do toho. - Do toho.
Ach, áno!
Nikdy si si s ním nedokázala vytvoriť také puto ako Robert.
A to ťa zraňuje.
Ahoj.
Odkiaľ ste?
Naši?
Ciao. Ako sa darí?
POZDRAV Z MESTA PISA
Milá mama...
TALIANSKO
...Benátky a Florencia boli naozaj čarovné, ako si vravela.
Ale zrúcaniny ma už nudia, takže idem na pláž.
Vďaka za ten Nikon.
Stále niečo fotím.
S láskou, Jonathan.
P.S.: Už som sám. Sasha sa musela vrátiť do Londýna.
Už je po Vianociach. Trávim ich osamote.
Na svoje skutočné Vianoce som musel počkať do konca januára,
Vianoce, ktoré ohlásili nové začiatky.
Áno.
Justin.
Ahoj, kamoš. Prepáč, že som nezavolal.
Nie, nie. Nie. Rád ťa vidím. Hocikedy.
Chcel som ťa prekvapiť.
Vedel som, že ich budeš chcieť vidieť, ako sa hovorí, priamo z pece.
Nechápem, prečo chceš použiť pseudonym, ale kniha ma chytila.
Vyzerá dobre, nie?
- Je vynikajúca. - Som rád, že sa ti páči.
Vieš, a ten nápad s fotkou?
Fakt sa to podarilo.
Je dokonalá.
Ale nič som ti neponúkol.
Zapnem kanvicu. Čaj?
Áno, prosím. S trochou mlieka, bez cukru.
Hovoril som s Tommym... Je to môj študent, teda už bývalý...
aby som zistil, či dokáže vytvoriť knihe stránku,
vieš, aby sme mohli objednávky vybavovať online.
Úžasné.
No, vraví, že o pár dní bude pripravená.
Takže si musíme len založiť účet na PayPale
a spolu, kamarát, to rozbehneme.
Hej, tiež som premýšľal
nad súťažou pre starých, nevydaných autorov.
Vieš, potom by sme ich mohli vydávať.
Chudák Justin.
Predstavoval si budúce podnikanie a že sa stane nezávislým vydavateľom.
Keby len vedel, že som nemal v úmysle čakať na online objednávky.
...fakt si myslím, že je dôležité...
Chcel som, aby si ju prečítala len jedna osoba.
Kniha by ju vypudila zo skrýše
a vyhnala do otvoreného priestoru.
- Idem. - Hej. Nezabudni si oblečenie.
Ešte je trochu vlhké. Prepáč, zlatko.
Jedlo zo včera.
Toto som čítal. Bavilo ma to.
- Aj ty? - Hej, celkom dobré.
Čože, celé si to prečítal?
Áno, dočítal som to. Viem čítať, vieš.
- Nie. Tak som to nemyslela... - No tak.
Obdivujeme ťa, kamoš.
Poslal si mi ju ty?
Nie.
- Určite? - Áno, svoju mám na byte.
Tak, ako to, že si ju čítal?
- Teda... - Catherine.
Nie, nie. Len som chcela povedať... Vieš, čudná náhoda.
Niekto mi ju poslal
- a neviem... - Moja bola darček.
Darček?
Hej.
Od koho?
Vďačný zákazník. Niekto ju pre mňa nechal na pokladni.
To je skvelé, Nick.
- Však, Catherine? - Áno. Áno.
Takže, kto to bol?
- Niekto spokojný. - Neviem.
K... Každý deň mám milión zákazníkov.
- Ja viem. - Aký máš problém?
- Záleží na tom? - Nie.
To nič. Prepáč, prepáč.
Tak, č... Bavila ťa?
- Áno. - Vidíš, to nič.
- Prečo? - Prečo?
- Lebo musí byť na hovno, ak áno? - Nie.
Len chcem vedieť, vieš,
- čo na ňu hovoríš. - Čo to má byť? Posratá maturita?
- Nie. Tvoja mama chce len... - Neskôr.
- Cez týždeň zavolám. - Takže... Povieš mi to už?
Ježiši. Zomrie!
Bolo to fakt príjemné. Zaslúžila si to. Bola to sebecká krava.
Nie je o tebe.
Vráť sa, Nicholas.
- Mami, pozri sa. - Nicholas, nechoď ďaleko.
Počítajme.
- Tri, dva, jeden. - Tri, dva, jeden, skoč.
Tri, dva, jeden, skoč.
Pozri sa, mami.
Nicholas, poď bližšie.
Mňa nedostaneš.
PODĽA ROMÁNU RENÉE KNIGHTOVEJ
POKOJ POKOJ POKOJ
Preklad titulkov: Jozef Ferencz