Ei, odota.
Älä laukea. Odota.
Ei, odota.
- Aha. - Ei, odota. Ei.
Ei, odota. Odota.
Aha.
Älä laukea vielä.
Odota.
- Runkkari. - Anteeksi.
- Olen pahoillani. - Tarkoitan sitä. Olet oikea runkkari.
- Anteeksi. - Runkkaat liian usein.
Anteeksi. Se johtuu junasta. En ole pannut junassa aiemmin.
Minä panen aina Piccadilly Linella.
- Panetko? - Panen.
Matka Oxford Circusin ja Bond Streetin välillä kiihottaa.
- Oikeastiko? - Kyllä.
- Toimistotyöntekijät? - Voi luoja. He. Ja ne helvetin turistit.
- Tietenkin turistit. - Ja tahmeat lattiat.
Olet oikea lutka.
Niin. Aha.
Liput.
Anna minulle... Hitto. Anna...
- Jonathan. Jonathan. - Lopeta. Lopeta.
Helvetti.
Helvetti vieköön.
Minä helvetti... En voi... Hän tuijotti tissejäni,
- ja sinä revit peittoa. - Minun piti ottaa liput.
- Ihan sama. Helvetti vieköön. - Tissisi ovat upeat.
Ne ovat mahtavat mutteivät kaikkia varten.
- Miksi eivät? Itsekästä. - Runkkari.
Varo kerrontaa ja muotoa.
Niiden voima voi tuoda meidät lähemmäksi totuutta,
mutta ne voivat myös olla ase, jolla on vahva voima manipuloida.
Lähes 20-vuotisen uransa aikana tämän illan palkinnon saaja -
on läpäissyt kerronnan ja muodon, jotka peittävät salaisen totuuden,
käsitelläkseen vaikeimpia nykyajan ongelmia,
ja näyttänyt meille aiheensa sellaisina kuin ne oikeasti ovat.
Tämä merkittävä dokumentaristi on läpäissyt verhon,
joka on pitkään suojellut huomattavia instituutioita -
ja niiden usein karismaattisia rikollisia.
Mutta, hyvät naiset ja herrat, varokaa.
Paljastaessaan kohteensa -
Catherine osoittaa, että he voivat manipuloida meitä,
koska sen mahdollistavat syvässä istuvat uskomuksemme -
ja käsityksemme asioista.
Näin Catherine paljastaa jotain vielä ongelmallisempaa ja syvällisempää,
meidän oman osallisuutemme nykypäivän toksisissa sosiaalisissa synneissä.
Nyt minulla on ilo ojentaa -
tämän vuoden RTS:n televisiojournalismin merkittävän saavutuksen palkinnon -
totuuden torvelle...
- Kaikki hyvin? - On.
...meitä kaikkia innostavalle naiselle, Catherine Ravenscroftille.
Olin pahoillani tapahtuneesta. Ihan totta.
Poika oli kuitenkin vasta lapsi.
Mutta olin väsynyt.
Väsynyt opettamaan.
Väsynyt toistamaan samat oppitunnit melkein 50 vuotta.
Mutta ennen kaikkea -
olin väsynyt sietämään katalaa käytöstä hemmotelluilta kakaroilta.
Hra Brigstocke.
- Niin? - Hra Banks haluaa teidät toimistoonsa.
- Nytkö? - Jos voisitte.
5 500 celsiusastetta. Aivan. Ulompi ydin...
En yllättynyt, kun Justin kutsui toimistoonsa.
Hra Banks.
Olin odottanut sitä.
Se kesti odotettua kauemmin.
Hra Brigstocke.
Istukaa.
Hra Brigstocke, tämä on rva Pemberton, Tristanin äiti.
Niin. Rva Pemberton, mukava nähdä.
Rva Pemberton on esittänyt vakavia huolia -
kommenteistanne nuoren Tristanin esseestä.
Toistaisitteko, mitä sanoitte minulle aiemmin?
Kiitos, Justin. Teen sen. Olen iloinen,
että sanot niitä vakaviksi huoliksi, koska ne ovat juuri sitä.
Olen vakavasti huolissani asioista, jotka kirjoititte pojastani.
On vaikea uskoa, että aikoinaan,
useina perättäisinä vuosina, minut äänestettiin suosituimmaksi opettajaksi.
Mutta siitä on vuosia aikaa.
Silloin olin omistautunut. Minä välitin.
Olisi pitänyt eläköityä,
kun minulla yhä riitti intoa vaikuttaa nuorten mieliin.
- ...hän kirjoitti... - Rva Pemberton.
Hra Brigstocke, pyytäisittekö anteeksi,
jotta saamme tämän päätökseen ja voimme jatkaa?
Pidän kiinni alkuperäisestä arviostani.
Anteeksi kuinka?
Niinpä. Annetaan olla.
Ei, Jonathan. Haluan mennä tänään.
On kaunis päivä. Menemme tänään. Voi paska. Unohdin pikkarit.
- Unohdat ne aina. - Hei! Mitä teet?
- Hei! - Et voi sille mitään.
- Anna se takaisin! - Voi paska.
Oletko kunnossa? Kaikki hyvin?
- Ei ole. - Oletko varma?
- Minulla on yhä pikkarisi. - Hei!
Voi luoja. Ei helvetissä. Se on loistava. Minne me menemme?
Mennään Campo Santa Margheritaan.
- Halpoja hotelleja. - Uimalla vai Lontoon metrolla?
Mene sinä. Minä menen... Sen nimi on vaporetto.
Se on kai heidän metronsa.
- Se lienee tuolla. - Selvä.
Odota, odota. Odota hetki.
- Haluat ottaa kuvan. - Niin haluan.
- Tule. - Siistiä.
Kiihottavatko veneetkin sinua?
Vitsailetko? Tietenkin merimiesten ansiosta.
- Lutka. - Runkkari.
Ei se ollut inhottavaa. Se oli aika ihanaa.
- Yömyssy? - Toki. Mikä ettei?
Saatoin vahingossa avata ennen lähtöämme pullon -82 Latouria.
Robert.
Luulin sitä mehuksi.
- Rehellinen vahinko. - Ei olisi tarvinnut, rakas.
Tämä ei ole riittävän erityinen tilaisuus.
- Ei riittävän... Älä huoli... - Lempiviinisi.
Voittoasi varten on kaksi pulloa.
Viini on Robertin harrastus, varsinkin hieno bordeaux.
Harrastuksen alusta ei ole montaa vuotta.
Sinä hädin tuskin erotat punaviinin makua valkoviinistä -
mutta nautit osallistumisesta miehesi iloihin.
Hän ei sitä myöntäisi,
mutta nautinto johtuu osin siitä, että hänellä on varaa niihin.
Kaiken halvan samppanjan jälkeen -
en huomaisi, vaikka antaisit lasin etikkaa.
Jos vaimoni ei voi hemmotella itseään, eikä voikaan, velvollisuus on minun.
Silmät.
Totuuden torvelle,
- joka innoittaa minua joka päivä. - Kiitos, kulta. Hupsu.
- Ihanaa. Mikä maistuu? Mausteetko? - Erinomaista.
Santelipuu.
Mustaherukka.
Banaani.
Ja nämä myös.
Tässäkö kaikki?
Kyllä.
Seitsemän hametta.
Nämä olivat vaimoni.
Otan osaa. Äskettäinkö?
Seitsemän käsilaukkua.
Yhdeksän vuotta sitten.
Kymmenen huivia.
Yksi hattu.
Kengät myös.
- Kyllä. Ja kengät. - Tietenkin.
Antaa mennä.
Hänellä oli pienet jalat.
Kokoa 35.
Siis kahdeksan paria kenkiä ja yhdet tossut.
Ja siinä se oli.
Nancyn elämä kutistettuna tavaralistaan.
HANSKAT - KENGÄT - TOSSUT - SUKAT
Kiitos.
Tässä pinossa on koita.
Emme voi ottaa koisia vaatteita mutta hävitämme ne puolestanne.
- Kyllä. Kiitos. - Viekää pois.
Ei, odottakaa.
Tämä on vaimoni lempivillatakki.
Ymmärrän. Kiitos, hra Brigstocke. Oikein ystävällistä teiltä.
Muistan villatakin Nancyllä keskellä yötä, kun hän nousi syöttämään Jonathania.
Hän ei antanut minun auttaa.
Mennäänkö yläkertaan?
Mennään. Tulen pian. Haluan vain tarkistaa postin.
Mutta sait juuri projektin valmiiksi.
Tiedän. Tunnet minut.
Tule nyt. Latour.
- Nautitaan siitä. - Minua vain kiinnostaa,
mitä tulee seuraavaksi.
Maatamullistavaa kuten aina.
- Se odottaa kuten minäkin. - Kiitos tästä illasta.
Olen aina mielelläni avecinasi.
VENTOVIERAS - EJ PRESTON
POJALLENI JONATHANILLE
VASTUUVAPAUSLAUSEKE
YHTENEVÄISYYS ELÄVIIN TAI KUOLLEISIIN HENKILÖIHIN EI OLE SATTUMAA.
Kyllä.
Pysy siinä.
- Kaunis! - Ota se sitten.
Älä liiku.
- Haluatko nähdä pikkarini? - Näytä.
- Nyt tissit. - Ei. Pää kiinni.
- Haluan kuvan kanssasi. - Hei. Ptruu.
Eikö hänen pitäisi laulaa samalla?
Huokausten sillan alla sinun pitää suudella minua kuin Pienissä sydämissä.
En ole nähnyt sitä.
Suutele minua sen alla, jotta rakkautemme on ikuista.
Parempi kysymys. Oletko nainut sillan alla?
- Tietenkin. Battersean sillan alla. - Etkä ole.
Ei, odota, myös Waterloon sillan alla.
Vaikuttavaa.
- Kyllä. Olen. Runkkari. - Lutka.
Miksi me käännymme?
Miksi käännymme?
- Kamu, ei. Haluamme suoraan sillalle. - Ei. Finito.
- Joo, silta... - Ei.
Älä nyt. Se on tuossa. Ole kiltti.
Anna 40 euroa.
- 40 hiton euroa? - 40?
- Maksoimme jo 50. - 40 tai palaamme.
- En maksa 40:tä euroa. - Ei.
- Pois. - Ei helvetissä.
Hei. Ptruu. Lopeta. Ole kiltti. Hei.
Runkkari.
- Oletko kunnossa? - Voin ihan hyvin. Ehdottomasti.
Luultavasti vain join liikaa, kultaseni.
- Oletko varma? - Ehdottomasti. Nuku vain.
Olen kunnossa.
Olet nähnyt nämä kasvot aiemmin.
Toivoit, ettet näkisi niitä enää.
Naamiosi on pudonnut.
Oletin niiden olevan lomakuvia.
Toivoin jopa osan olevan Cornwallin lomaltamme.
Odotin tunnistavani kuvia mutten ollut nähnyt näitä kuvia ikinä.
Tunsin sen naisen.
Olin tiennyt nimen vuosia.
Mutta siihen asti luulin hänen olevan vain viaton sivustakatsoja elämäni tuhossa.
- Hei. Oletko kunnossa? - Minun pitää palata Lontooseen.
Mitä? Miksi?
- Rosie... - Aha.
...äitini sisko jäi kuorma-auton alle.
- Voi helvetti. - Niin.
- Hän pyöräili kuten aina. - Niin.
Kuorma-auto ei nähnyt häntä.
Onko hän kunnossa?
Ei, hän murskaantui. Hän kuoli.
Helvetti. Otan osaa.
Hän oli...
Hän oli kuin isosisko minulle. Kerroin hänelle ekoista menkoistani.
Äiti vain nyyhkytti puhelimessa. Rosie oli hänen pikkusiskonsa.
- Se on kamalaa. - Niinpä. Tule tänne.
Otan osaa.
Olen kovin pahoillani.
Poikamme kuoltua -
Nancy lukittui valtaosaksi ajasta Jonathanin huoneeseen tavaroiden keskelle.
Hän koristeli huoneesta alttarin.
Kunnes eräänä päivänä hän muutti sinne -
ja tuli ulos vain syömään.
Ensin hän päästi minut sisään,
mutta eräänä päivänä hän pyysi, etten tulisi enää.
Kuulin vain äänen, kun hän kirjoitti koneella.
En saanut selville, mitä hän kirjoitti.
En koskenut huoneeseen hänen kuoltuaan.
Hän oli lukinnut ylälaatikon, enkä halunnut murtaa sitä.
Kunnioitin hänen yksityisyyttään.
Nyt ymmärrän, miksen avannut sitä aiemmin.
En avannut sitä, koska pelkäsin sen sisältöä.
Nancy oli kirjoittanut kirjan salassa, ja tiesin, että minun piti lukea se...
VENTOVIERAS - 18.9.2011
...vaikka pelkäsin sivuilla olevien sanojen murtavan minut.
POJALLENI JONATHANILLE
Mitä teet, Catherine?
Catherine! Laita se pois! Catherine. Laita se...
Se kertoo minusta.
Miksi poltat kirjan?
Se lähetettiin minulle. Minua taidetaan rangaista.
- Rangaista? - Luoja.
- Minua rangaistaan. - Sanoit sen jo.
- Kuka yrittää rangaista sinua? - En tiedä.
- Kirjan lähettäjä. - Rangaista miten?
Luoja. Minä kuolen.
- Minä kuolen. - Uhkaillaanko sinua?
Miksi sinua haluttaisiin satuttaa?
- Catherine! - Vuosia sitten tapahtuneen takia.
Mitä sinulle tapahtui?
- Johtuuko se elokuvastasi? - Ei.
- Meidän pitäisi ilmoittaa poliisille. - Ei se ole sellaista.
- Miksi kyse olisi sinusta? - Luoja. Tunnistan itseni.
- Nimettiinkö sinut? - Ei.
Ei minua nimetä vaan kuvaillaan.
Kuvaillaan miten? Valkoihoinen? Blondi?
- Kaunis, upea, menestynyt? - Lopeta.
Ei, olen kamala. En ole mitään niistä.
Jokin siinä kirjassa herätti taas itseinhoni.
Miksi ihmeessä? Et satuttaisi kärpästäkään.
- Olet hyvä ihminen. - Olenko?
Tietenkin olet, muru.
- Olet Pyhä Catherine. - Ei. En tiedä olevani hyvä ihminen.
Robbie, en ole hyvä vaimo. Tuntuu, että olen ollut kamala äiti.
Tuo on puppua.
On vaikea elää itseni kanssa. Olen etäinen Nickille.
Ei se ole syy kuvitella murhaa,
- vai onko? - Ei. Kuuntele. Olen pahoillani.
Kyse on siitä, että on paljon asioita, joita olisi pitänyt kertoa sinulle.
Asioita, jotka haluan sinun tietävän mutten osaa kertoa sinulle.
En tiedä, mistä aloittaa. Mitä tapahtui Nickin kanssa. Mitä tein.
Tiedän. Tiedän kaiken.
- Tiedätkö? - Tiedän.
Tiedän, että välinne ovat vaikeat, mutta Nick rakastaa sinua.
Hän rakastaa sinua kovin. Tiedät sen.
- Ei kyse ole siitä. - Vaikka hänen ja minun on helppo puhua,
älä tulkitse sitä väärin, etteikö hän palvoisi sinua.
Hän palvoo.
Se kirja aiheutti tunnereaktion.
- Mistä on kyse? Katumuksestako? - Niin.
Ei ole syytä katua mitään, Cath.
Nick on 25-vuotias. Onkin aika muuttaa omilleen.
Päätit aivan oikein.
- Enpä tiedä. - Päätit sinä.
Anteeksi, että vastustin sitä. Jos se ei onnistu, hän muuttaa takaisin.
Istu alas. Istu. No niin.
Kuule, sinulla on oikeus elää. Sinulla on oikeus.
Olet ollut hajamielinen ja etäinen -
mutta olet ollut loistava esimerkki pojallemme.
Sinun on aika tehdä hänestä itsenäinen aikuinen.
Älä siis kiduta itseäsi.
Lupaatko?
Autatko minua?
Tietenkin.
Voit kertoa minulle mitä vain. Vannon, etten arvostele sinua.
Tiedäthän sen?
Hän on sinulle läheisin.
Silti onnistuit pitämään hänet pimennossa kaikki nämä vuodet.
Ja nyt salaisuuden salaamisesta -
on tullut melkein salaisuutta tärkeämpää.
Ymmärrän, jos olet kiireinen, mutta soitan ja kysyn kuulumisia.
On kai lähdön aika.
Kiitos.
Kerro, miten kaikki menee.
Paskamaista siitä tulee. Äiti on aivan hajalla.
Hetki.
Sano muikku.
- Pitää mennä. - Selvä. Hei.
Hei.
- Rakastan sinua. - Samoin.
- Saat runkata ajatellen minua. - Entä sinä?
Panen jotakuta Piccadilly Linella.
Heippa.
- Lutka. - Runkkari.
Täällä.
Kiitos.
Luin sen.
- Aha. - Niin.
Ilahduin, kun sanoit kirjoittaneesi romaanin,
ja vaikutuin siitä, kuinka nopeasti kirjoitit sen, kamu.
- Mitä pidit siitä? - Se on hyvä. Oikein hyvä.
Sinun pitäisi julkaista se.
Ystävällisesti sanottu,
mutta tuskin minun pikku kirjani kiinnostaa ammattilaista.
Julkaise se netissä.
Painata sata kappaletta, jotka voit myydä itse netissä.
Katso, miten menee.
En tiedä, mistä aloittaa.
Voin auttaa sinua.
Miten? Eikö koulun johtaminen vie aikaasi?
Jään eläkkeelle, ystäväni.
- Milloin? - Nyt heti.
Saatko potkut? Tapahtuuko se minun takiani?
Ei. Ei.
Se johtuu minusta.
Koska olen vanha.
Olemme vanhoja.
Minulla on siis aikaa, ja uskon sinuun.
Kiitos, Justin.
Onko se oikeasti niin hyvä?
On, kamu. Olen todella sitä mieltä.
Nancy halusi minun löytävän käsikirjoituksensa -
aivan samoin kuin valokuvatkin.
Tiesin, miksi kirja piti kirjoittaa ja kenelle se oli tarkoitettu.
Mitä mieltä olit naisesta?
Saiko hän ansionsa mukaan?
Hän oli manipuloiva lehmä.
Hän kai käytti tilaisuutensa selvitä siitä.
Niin, muttet vastannut kysymykseen.
Ansaitsiko hän sen?
No, en ollut pahoillani, kun se tapahtui. Siispä kyllä kai hän ansaitsi sen.
Minä olin se, joka tuhoaisi hänet tosielämässä,
mutta ensin hänen piti kärsiä Nancyn ja minun lailla.
Ventovieraalle.
Millainen asunto on?
- Ihan hyvä. - Hyvä.
- Ovatko kämppikset kivoja? - Nörttejä.
Mitä, jokainenko?
He ovat opiskelijoita.
He siis lukevat.
Aivan.
- Tietenkin opiskelijoina. - Niin.
Nautithan kuitenkin yhä työstä?
Se on ihan mukavaa.
Otan tämän mukaani.
Nicholas työskentelee tavaratalon elektroniikkaosastolla.
Ei aivan sitä, mitä sinä ja Robert kuvittelitte pojallenne,
mutta onneksi hän on töissä,
kun ottaa huomioon, että hetken -
ette voineet kuvitella häntä minkäänlaisessa työssä.
Ja Sandy.
Sinä muistat, vai mitä?
Et pystynyt nukahtamaan halaamatta sitä.
- Sandy. - Kunhan...
Ymmärräthän sinä?
- Nicholas. - Mitä?
Älä viitsi.
- Tuo ei sovi. - Anteeksi.
Haluan vain, että ymmärrät muuton.
Emme tarvinneet niin isoa paikkaa enää.
Ja sinun pitää olla itsenäinen.
Etkö halua olla itsenäinen?
Tietenkin olemme täällä,
jos sinulla on oikeita ongelma, mutta minä vain...
On aika, Nick.
Vai mitä? Eikö olekin?
Jos haluat uskotella niin itsellesi, äiti.
Nick! Tule, ottelu alkaa!
Hei, tule nyt. Tule tänne.
- Anna mennä. - Tsemppiä.
Hyvä!
Et ole ikinä saanut samanlaista yhteyttä Nicholasiin kuin Robert.
Se satuttaa sinua.
Hei.
Mistä te olette?
Englantilaisiako?
Ciao. Miten menee?
TERVEISET PISASTA
Rakas äiti...
ITALIA
...Venetsia ja Firenze olivat yhtä lumoavia kuin sanoit.
Mutta rauniot kyllästyttävät, joten menen rannalle.
Kiitti antamastasi Nikonista.
Olen ottanut valtavasti kuvia.
Rakkaudella, Jonathan.
PS. Olen nyt yksin. Sashan piti palata Lontooseen.
Joulu tuli ja meni. Vietin sen yksin.
Minun piti odottaa tammikuun loppuun oikeata jouluani,
joka ilmoitti uusista aluista.
Niin?
Justin.
Iltapäivää, kamu. Anteeksi, etten soittanut.
Ei, ei. Kiva nähdä sinua. Aina.
Halusin yllättää sinut.
Tiesin, että haluaisit nähdä ne tuoreena.
En ymmärrä, miksi haluat käyttää salanimeä, mutta jäin koukkuun.
Siitä tuli ihan hyvä.
- Se on erinomainen. - Kiva, että pidät.
Ja ideasi käyttää tuota valokuvaa... Siitä tuli oikein hyvä.
Se on täydellinen.
En ole tarjonnut mitään.
Minäpä keitän teetä. Käykö vahva?
Kyllä kiitos. Loraus maitoa, ei sokeria.
Juttelin Tommyn kanssa. Hän on oppilaani, lähtenyt yliopistosta.
Pyysin häntä tekemään sivuston kirjalle, jotta voimme hoitaa tilaukset verkossa.
Ihanaa.
Hän sanoo olevansa valmis parin päivän päästä.
Meidän pitää vain avata PayPal-tili,
niin sinä ja minä, ystäväni, olemme valmiita.
Mietin myös -
kilpailua vanhoille kirjailijoille, joiden töitä ei ole julkaistu.
Voimme julkaista heidän kirjojaan.
Justin-rukka.
Hän unelmoi tulevista hankkeista ja itsenäiseksi kustantajaksi ryhtymisestä.
Olisipa hän tiennyt, etten aikonut hoitaa verkkotilauksia.
Minusta se on tärkeää.
Halusin tavoittaa vain yhden lukijan.
Kirja löytäisi hänen piilopaikkansa -
ja pakottaisi hänet esiin.
- Minä lähden. - Älä unohda pyykkiäsi.
Ne ovat yhä vähän kosteita. Anteeksi, kultaseni.
On ruuantähteitä.
Luin tämän. Pidin siitä.
- Luitko sen? - Joo, se on aika hyvä.
Luitko sen kokonaan?
Kyllä. Luin loppuun. Minä luen.
- En tarkoittanut... - Älä nyt, Nick. Ihailemme sinua.
- Lähetitkö sinä sen minulle? - En.
- Oletko varma? - Olen. Omani on asunnossa.
- Miksi sinä olet lukenut sen? Siis... - Catherine.
Tarkoitin vain, että se on outo yhteensattuma.
- Sain se lähetyksenä. - Omani on lahja.
Lahjako?
Niin.
Keneltä?
Kiitollinen asiakas. Se jätettiin kassalle nimelläni.
- Se on hienoa. Eikö niin, Catherine? - On. Kuka sen antoi?
- Nickistä vaikuttunut. - En tiedä.
Tapaan miljoona asiakasta joka päivä.
- Tiedän. - Mikä mättää?
- Miksi sillä on väliä? - Ei ole.
Ei se haittaa. Anteeksi.
Nautitko siitä?
- Nautin. - Ei hätää.
- Miksi? - Miksikö?
- Onko se paska, jos pidin siitä? - Ei. Haluan vain tietää,
- mitä mieltä olet siitä? - Olemmeko yo-kokeissa?
- Äitisi haluaa vain... - Nähdään.
- Soitan viikolla. - Voisitko kertoa?
Jessus. Se nainen kuolee!
Se oli nautinnollista. Se itsekäs ämmä ansaitsi sen.
Kyse ei ole sinusta.
Tule takaisin, Nicholas.
- Äiti, katso minua. - Nicholas, pysy lähellä.
Laske kanssani.
- Kolme, kaksi, yksi. - Kolme, kaksi, yksi, hyppy.
Kolme, kaksi, yksi, hyppy.
Katso minua, äiti.
Nicholas, tule lähemmäksi.
Et saa minua kiinni.
PERUSTUU RENÉE KNIGHTIN ROMAANIIN
RAUHAA RAUHAA RAUHAA
Tekstitys: Jari Vikström