Ei, oota.
Ära tule veel. Oota.
Ei, oota.
Ei, oota. Ei.
Ei, oota. Ei, oota. Oota.
Ära tule veel.
Oota.
- Pihkur. - Anna andeks.
Anna andeks. Anna andeks.
Ausõna. Sa oled täielik pihkur.
- Anna andeks. - Nagu keegi, kes liiga palju pihku paneb.
Anna andeks.
Anna andeks, asi on rongis. Ma pole seda rongis teinud.
Jah, ma kepin iga kord Piccadilly liinil.
- Tõesti? - Jah.
Oxford Circuse ja Bond Streeti vahel sõitmine ajab mind kiima.
- Päriselt ka? - Jah.
Kontoritöötajad?
Issand, kontoritöötajad! Ja need kuradima neetud turistid.
- Turistid, muidugi. - Ja kleepuvad põrandad.
Sa oled täielik hoor.
Jah.
Piletid.
Anna... Persse. Anna mulle...
- Jonathan. Jonathan. Jonathan! - Lõpeta. Lõpeta.
Persse.
Kurat võtaks!
Persse küll... Ma ei saa... Ta jõllitas mu tisse
ja sa kiskusid tekki pealt!
Pidin talle ju piletid andma!
- Mind ei huvita. Kurat võtaks. - Ja sul on ju võrratud tissid.
Loomulikult mul on vinged tissid, aga need pole kõigile.
- Miks mitte? Nii isekas. - Pihkur.
Pöörake tähelepanu narratiivile ja vormile.
Need võivad meid tõele lähemale tuua,
kuid neid saab kasutada ka relvana, millel on tohutu manipuleeriv jõud.
Tänane auhinna saaja
on oma pea 20 aastat väldanud karjääri jooksul
tunginud läbi narratiivide ja vormide, et jõuda varjatud tõeni
ja käsitleda keerukaid päevakajalisi küsimusi,
võimaldades meil heita kompromissitu pilgu oma subjektide tõelisele olemusele.
See erakordne dokumentalist on läbistanud loori,
mis on pikalt kaitsnud mõjukaid organisatsioone
ja nende sageli karismaatilisi pahategijaid.
Kuid pange tähele, daamid ja härrad.
Oma subjekti paljastamise protsessis
demonstreerib Catherine, et nad saavad meiega manipuleerida
vaid tänu meie endi sügavatele veendumustele
ja hinnangutele, mida anname.
Ja nii paljastab Catherine midagi veel küsitavamat ja tähendusrikkamat:
meie endi kaassüü tänapäeva kõige kahjulikemates ühiskondlikes pattudes.
Nüüd on mul aga au anda
selleaastane RTSi teleajakirjanduse silmapaistva saavutuse auhind
tõemajakale...
- Kõik korras? - Jah.
...naisele, kes inspireerib meid kõiki, Catherine Ravenscroftile.
Mul oli tegelikult juhtunu pärast kahju.
Tõesti oli.
Ta oli ju siiski kõigest laps.
Aga ma olin väsinud.
Väsinud õpetamisest.
Väsinud samade tundide kordamisest peaaegu 50 aastat.
Aga enamgi veel,
olin väsinud ära hellitatud ja upsakate jõmpsikate pahasoovlikkuse talumisest.
Hr Brigstocke?
Jah?
Hr Banks kutsub teid oma kabinetti.
- Kohe? - Kui saate.
5500 kraadi Celsiuse järgi. Just nii. Välistuum...
Mind ei üllatanud, et Justin mind vaibale kutsus.
Hr Banks.
Olin seda oodanud.
See võttis kauem, kui ma arvasin.
Hr Brigstocke.
Võtke istet.
Hr Brigstocke, see on pr Pemberton, Tristani ema.
Jah. Pr Pemberton, tore teid näha.
Hr Brigstocke, pr Pembertonil on tõsine mure
teie kommentaaride pärast noore Tristani esseele.
Pr Pemberton, kui kordaksite nüüd, mida ennist rääkisite.
Aitäh, Justin. Kordan.
Ja mul on hea meel, et...
et nimetad seda tõsiseks mureks, sest just seda see ongi.
Olen tõsiselt mures asjade pärast, mida mu poja kohta kirjutasite.
Raske uskuda, et oli kord aeg,
mil mind valiti mitu aastat järjest aasta kõige populaarsemaks õpetajaks.
Kuid see oli aastate eest.
Tol ajal olin pühendunud. Ma hoolisin sellest.
Oleksin pidanud siis pensionile minema,
kui mul oli veel indu noorte inimeste meeli sütitada.
- ...ta sõnad... - Pr Pemberton.
Hr Brigstocke, palun vabandage,
siis saame asjale joone alla tõmmata ja edasi liikuda.
Jään oma algse hinnangu juurde.
Kuidas palun?
Ma tean. Jätame meelde.
Ei, Jonathan. Tahan täna minna.
Ilm on ilus. Lähme täna... Ah, persse. Unustasin aluspüksid.
- Unustad neid pidevalt. - Kuule! Mida sa teed?
- Kuule! - Sa ei saa sinna midagi teha.
- Anna tagasi! - Persse! Kuule!
Kõik kombes? Kõik hästi?
- Ei. - Kindel?
Su püksid on ikka mu käes.
Issand jumal! Täitsa lõpp! See on võrratu!
Kuhu me nüüd läheme?
Liigume Campo Santa Margherita suunas.
- Sealt leiame odava hotelli. - Oota, kas me ujume
või võtame Bakerloo või Circle'i liini?
Sa võid. Ma võtan... Selle nimi on vaporetto.
Nad kasutavad rongide asemel neid.
- See peaks seal olema. - Olgu. Selge.
Oot, oot, oot. Oota hetk.
- Sa tahad pilti teha. - Jah.
- Lahe. - Lähme.
Kas paadid ajavad sind ka kiima?
Nalja teed? Loomulikult, vaata neid meremehi.
- Hoor. - Pihkur.
Polnud ju midagi hullu.
Tegelikult oli lausa imetore.
- Võtame väiksed joogid? - Muidugi. Miks mitte?
Avasin vist kogemata enne minekut 1982. aasta Latouri.
Robert.
Andestust, arvasin, et see on Ribena.
- Aus viga. - Poleks vaja olnud, kallis.
See pole ju mingi eriline sündmus.
Ei ole eriline...
- Ära muretse... - See on su lemmikvein.
meil on veel kaks pudelit, kui võidad...
Vein on Roberti südameasi, eriti hea Bordeaux.
Ta on sellest viimastel aastatel aina enam vaimustuses.
Sina teed vaevu punasel ja valgel vahet,
kuid sulle meeldib abikaasa rõõmu jagada.
Ta ei tunnista seda,
kuid osa rõõmust tuleneb tõsiasjast, et ta saab seda endale lubada.
Pärast seda odavat šampanjat
ei paneks tähelegi, kui mulle klaasi äädikat pakuksid.
Kui mu naine end ei poputa,
mida ta ei tee, jääb see minu ülesandeks.
Silma.
Tõemajaka terviseks!
Sa inspireerid mind iga päev.
Aitäh, kallis. Rumaluke.
- Väga mõnus. Mis see on? Vürtsid? - Peen.
Sandlipuu.
Cassis.
Banaan.
Ja need ka.
See on kõik?
Jah.
Seitse seelikut.
Need kuulusid mu abikaasale.
Mul on kahju. Kas ta lahkus hiljuti?
Seitse käekotti.
Üheksa aastat tagasi.
Kümme salli.
Üks müts.
Ja kingad ka.
- Jah. Kingad ka. - Jah, muidugi.
Nonii.
Tal olid pisikesed jalad.
Suurus 35.
Siin on siis kaheksa paari kingi ja ühed tuhvlid.
Oligi kõik.
Nancy elust jäi järele vaid asjade loend.
KINDAD - KINGAD - TUHVLID - SOKID
Aitäh.
Siin asjades on koid.
Me ei saa koidega riideid võtta, aga võime need teie eest ära visata.
- Jah. Aitäh. - Viige ära.
Ei, oodake, oodake.
See oli mu naise lemmik.
Või nii. Aitäh, pr Brigstocke.
Oleme väga tänulikud.
Mäletan, kuidas Nancy selle kardigani öösel selga ajas,
kui Jonathani toitma pidi.
Ta ei lasknud kunagi end aidata.
Kas läheme üles ära?
Jah. Jah, kohe tulen. Vaatan posti üle.
Said just oma projektiga ühele poole.
Ma tean. Tead ju mind küll.
Tule, meil on Latour,
- naudime seda. - Mind huvitab lihtsalt,
et mis järgmiseks.
Midagi maailmamuutvat, nagu alati.
- Ta ootab sind, mina ka. - Aitäh, et täna minuga olid.
Saadan sind hea meelega.
„VÕHIVÕÕRAS“ E. J. PRESTON
MU POJALE JONATHANILE
LAHTIÜTLUS
MIS TAHES SARNASUSED ELAVATE VÕI SURNUD INIMESTEGA EI OLE KOKKUSATTUMUS.
Jah.
Ole nii. Ole nii.
- Ilus! - Tee siis ära!
Püsi siis paigal.
- Tahad mu aluspükse näha? - Lase käia.
- Näita nüüd tisse. - Ei. Jää vait.
- Tahan sinuga koos pilti. - Kuule.
Kas ta meile laulma ei peaks?
Santa Lucia Santa Lucia
Kui Ohete silla alt läbi lähme,
pead mind seal all suudlema, nagu „A Little Romance'is“.
Ma pole näinud.
No sa pead mind seal all suudlema, et me armastus kestaks igavesti.
Palju parem küsimus, kas sa oled silla all keppinud?
No loomulikult.
- Battersea silla all. - Ei ole.
Ei, oota, Waterloo silla all ka.
Muljet avaldav.
- Jah. Olengi. Pihkur. - Hoor.
Oota, miks me pöörame?
Miks me pöörame?
Semu, ei.
- Tahame otse silla juurde minna. - Ei, ei. Finito.
- Jah, silla juurde... - Ei, ei.
Ole nüüd, semu. See on siinsamas. Palun.
40 eurot.
- 40 eurot, raisk? - Nelikümmend?
- Maksime juba 50. - Nelikümmend, või läheme tagasi.
- Ma ei maksa 40 eurot, raisk. - Ei.
- Minge välja. Minge. - Kindlasti mitte.
Kuule! Lõpeta! Lõpeta! Palun lõpeta. Kuule!
Pihkur!
- Kallis, kas kõik on korras? - Jah. Ei, kõik on hästi. Täiesti.
Lihtsalt... Jõin ilmselt liiga palju, kallis, palun.
- Oled kindel? - Jah, täiesti. Jää uuesti magama.
Olen kombes.
Oled seda ilmet varem näinud.
Lootsid, et ei näe seda enam kunagi.
Su mask on langenud.
Eeldasin, et need on puhkusepildid.
Lootsin isegi leida mõne meie puhkusest Cornwallis.
Arvasin, et näen tuttavaid pilte,
aga ei, ma polnud neid pilte kunagi varem näinud.
Ma teadsin seda naist.
Olin aastaid ta nime teadnud.
Aga selle hetkeni arvasin, et ta on vaid süütu kõrvalseisja mu elu lõppvoorus.
- Kuule! Kuule, kõik kombes? - Pean Londonisse tagasi minema.
Mida? Miks?
Rosie...
mu ema õde sai veoautolt löögi.
- Oi persse. - Jah.
Ta sõitis rattaga.
- Nagu alati. - Jah.
- Veoautojuht ei näinud teda. - On ta kombes?
Ei, veoauto lömastas ta. Ta on surnud.
Persse, mul on kahju. Mul on kahju.
Ta oli nagu...
ta oli nagu mu vanem õde.
Kui mul päevad hakkasid, pöördusin tema poole.
Mu ema nuttis praegu telefonis.
Rosie oli ta väike õde.
- Lihtsalt nii kohutav. - Ma tean. Tule siia. Tule siia.
Mul on nii kahju.
Nii, nii kahju.
Pärast meie poja surma
veetis Nancy suurema osa ajast Jonathani asjadega tema toas.
Ta kaunistas seda nagu mõnda pühapaika.
Ühel päeval kolis ta sinna täiesti sisse,
käis väljas vaid söömas.
Alguses lubas ta mind sisse,
kuid ühel päeval palus, et ma enam ei tuleks.
Kuulsin vaid kirjutusmasina klõbinat.
Ma ei leidnud kunagi, mida ta kirjutas.
Jätsin toa pärast ta surma puutumata.
Ta oli ülemise sahtli lukustanud ja ma ei tahtnud seda jõuga lahti murda,
väitsin endale, et pidin ta privaatsust austama.
Nüüd mõistan, miks ma seda varem ei avanud.
Ma ei avanud seda, sest kartsin, mida sealt seest leida võin.
Nancy oli salaja raamatu kirjutanud ja teadsin, et pean seda lugema...
„VÕHIVÕÕRAS“ 18. SEPTEMBER 2011
...kuigi kartsin, et sõnad neil lehtedel võivad mind katki teha.
MU POJALE JONATHANILE.
Mida sa teed? Catherine?
Catherine! Pane see ära! Catherine. Pane...
See on minust.
Miks sa raamatu põlema panid?
See saadeti mulle vist karistuseks.
- Karistuseks? - Oi issand.
- Oi issand. Mind karistatakse. - Jah, ütlesid seda, kallis.
- Kes sind karistab? - Ma ei tea.
See, kes raamatu saatis.
Kuidas ta sind karistab, kallis?
Oi jumal. Ma suren ära.
- Ma suren ära. - Kas keegi ähvardab sind?
Catherine, miks peaks keegi sulle halba tahtma?
Catherine!
Ühe aastatetaguse asja pärast.
Mis? Mis siis juhtus?
- Mõne su filmi pärast? - Ei. Ei.
Kui sa mõtled seda tõsiselt, peaksime politseid teavitama.
- Catherine! - Ei, see pole nii.
- Miks sa arvad, et see on sinust? - Issand. Ma tunnen ennast ära.
- Kas seal on su nimi kirjas? - Ei.
Ei, nime ei ole, aga mind kirjeldatakse.
Kirjeldatakse? Kuidas? Valge nahaga? Blond?
- Ilus, oivaline, edukas? - Lõpeta.
Ei, ma olen jälk.
Su jutt ei vasta tõele
ja miski selles raamatus pani mind uuesti end vihkama.
Miks sa end vihkad? Sa ei teeks kärbselegi liiga.
- Sa oled hea inimene. - Olen või?
Muidugi oled, kullake.
- Sa oled pühak Catherine. - Ei.
Ma ei ole kindel, et olen hea inimene.
Robbie, ma ei ole hea abikaasa ja mulle tundub, et olen kohutav ema.
Täielik rumalus.
Ei, ma olen kohutavalt käitunud. Olen Nickist kaugenenud.
Selle pärast sind küll mõrvama ei tulda,
- mis, kallis? - Ei. Palun, kallis.
Palun. Palun kuula. Anna andeks.
On nii palju asju, millest ma oleksin pidanud sulle rääkima.
Ma tahan, et sa teaksid neid asju,
aga ma ei tea lihtsalt, kuidas neist sulle rääkida.
Ma ei tea, millest alustada.
Sellest, mis Nicki ja minuga juhtus. Mida ma tegin...
- Ma tean. Ma tean kõike. - Ma...
- Tõesti? - Jah.
Tean, et sinu ja Nicki suhe on olnud keeruline, aga ta armastab sind.
Ta armastab sind väga palju, sa tead seda.
- Tean. Asi pole selles... - Ei, ei.
Mul on temaga alati väga lihtne suhelda olnud,
aga see ei tähenda, et ta sind ei jumaldaks.
Jumaldab küll.
See raamat meenutas sulle midagi, jah?
- Mida sa tunned? Süüd? - Jah.
Sa ei pea end millegi pärast süüdi tundma, Cath.
Nick on 25-aastane.
Tal on viimane aeg omaette elama kolida.
Sa tegid täiesti õige otsuse.
- Ma pole kindel. - Tegid küll.
Anna andeks, et sellele vastu olin.
Kui midagi ei sobi, kolib ta meie juurde tagasi.
Istu. Istu. Hästi.
Sul on õigus elada. Sul on õigus elada.
Jah, oled olnud veidi eemalolev ja kauge,
aga oled meie pojale suurepärane eeskuju.
Ja on viimane aeg temast iseseisev täiskasvanu teha.
Nii et palun ära piina end.
Luba.
Ka sa aitad mind?
Loomulikult.
Võid mulle kõike rääkida, ma luban, et mu arvamus sinust ei muutu.
Sa ju tead seda, mis?
Ta on su kõige lähedasem inimene.
Siiski on sul õnnestunud kõik need aastad teda teadmatuses hoida.
Ja nüüd on selle saladuse varjamine
saanud peaaegu olulisemaks kui saladus ise.
Mõistan, kui sa ei saa rääkida, aga helistan sulle vahepeal, eks?
Ongi siis vist kõik.
Aitäh.
Anna teada, kuidas kõigega läheb.
Kindlasti sitasti.
Mu ema on ju endast väljas.
Oota.
Ütle hernesupp.
- Olgu, pean minema. - Olgu, tšau.
Tšau.
- Armastan sind. - Mina sind ka.
Pane siis mulle mõeldes pihku.
Ja sina?
Kepin kellegagi Piccadilly liinil.
Tšau.
- Hoor. - Pihkur.
Siia!
Aitäh!
Lugesin läbi.
Jah.
Olin väga õnnelik, kui ütlesid, et kirjutasid romaani
ja väga üllatunud, et selle nii ruttu valmis said, semu.
- Mis mulje sulle jäi? - See on hea. Väga hea.
Semu, peaksid selle avaldama.
Oled väga lahke,
aga ma ei usu, et mu väike raamatuke mõnele professionaalile huvi pakuks.
Semu, kirjastad selle veebis,
trükid sada koopiat, mille saad samuti veebis maha müüa.
Vaatad, kuidas läheb.
Ma ei teaks, millest alustada.
Ma aitan.
Kuidas?
Sul on ju kooli juhtimisega käed tööd täis?
Lähen pensionile, mu sõber.
- Millal? - Praegu.
Kas sind vallandatakse? Minu pärast?
Ei. Ei.
Minu pärast.
Ma olen vana.
Me oleme vanad.
Nii et mul on vaba aega ja ma usun sinusse.
Aitäh, Justin.
Arvad tõesti, et see on nii hea?
Jah, arvan tõesti, semu. Arvan tõesti.
Jõudsin mõistmisele, et Nancy tahtis, et ta käsikirja leiaksin,
täpselt nagu ta tahtis, et leiaksin need fotod.
Teadsin, miks ta selle raamatu kirjutas
ja mul polnud kahtlustki, kellele see kirjutati.
Mida sa sellest naisest arvasid?
Kas ta sai teenitud palga?
Ta oli manipuleeriv lehm
ja ta ju kasutas juhust, et puhtalt pääseda, mis?
Jah, aga sa ei vastanud küsimusele. Kas ta oli selle ära teeninud?
Mul polnud kahju, kui see juhtus.
Nii et vist jah. Oli küll.
Mina olin see, kes ta päriselt hävitab,
aga esmalt pidi ta kannatama, nagu meie Nancyga.
„Võhivõõra“ terviseks!
Kuidas korter on?
- Pole viga. - Tore.
- Korterikaaslased on normaalsed? - Natuke nohkarid.
Mis, kõik või?
Nad on kõik õpilased.
Nii et nad loevad palju, mis?
Jajah.
Ilmselgelt, nad on õpilased.
Jah.
Sulle meeldib ikka tööl käia?
Pole viga, jah.
Võtan selle kaasa.
Nicholas töötab ühe kaubamaja elektroonikaosakonnas.
See pole päris see, mida Robertiga oma pojale soovisite,
aga teil on hea meel, et ta käib tööl,
arvestades, et mõnda aega tagasi ei suutnud te ette kujutada,
kuidas ta üldse kunagi mõnel töökohal püsima jääb.
Ja Sandy?
Mäletad ju teda?
Sa ei suutnud temata magama jääda.
- Sandy. - Jäta...
Saad ju ikka aru, mis?
- Nicholas. - Mis on?
Ole nüüd, palun. Palun.
- Nii ei tohi. - Vabandust.
Ma tahan lihtsalt, et sa mõistaksid kolimise põhjust.
Meil ei olnud lihtsalt enam nii suurt kodu vaja.
Ja sa pead iseseisev olema.
Kas sa ei taha siis iseseisev olla?
Loomulikult oleme olemas, kui...
ui sul peaks probleeme tekkima, aga ma lihtsalt...
On aeg, Nick.
Jah? Kas pole?
Kui see aitab sul öösel magada, ema.
Nick! Tule, mäng algab!
Kuule, tule nüüd. Tule siia.
- Laske käia. - Läheb.
Oojaa!
Te pole kunagi Nicholasega nii lähedaseks saanud,
kui nad Robertiga on.
Ja see teeb sulle haiget.
Hei!
Kust te pärit olete?
Inglise keelt räägite?
Ciao. Kuidas läheb?
TERVITUSED PISAST
Kallis ema...
ITAALIA
...Veneetsia ja Firenze olid tõesti nii võluvad, kui sa rääkisid.
Aga väsisin varemetest ära, nii et lähen nüüd randa.
Aitäh selle Nikoni eest.
Teen nii palju pilte.
Armastusega Jonathan.
PS. Olen nüüd üksinda. Sasha pidi tagasi Londonisse minema.
Jõulud olid möödunud. Veetsin need üksinduses.
Oma tõelisi jõule pidin ootama jaanuari lõpuni,
siis pidid saabuma uued algused.
Jah?
Justin.
Tere päevast, semu. Vabandust, et ma ei helistanud.
Ei, ei. Tore sind näha. Alati.
Tahtsin üllatuse teha.
Teadsin, et tahad neid näha. Otse ahjust, nagu öeldakse.
Ma ei mõista, miks tahad varjunime kasutada, aga raamat oli põnev.
Päris korralik, mis?
- Erakordne. - Mul on hea meel, et sulle meeldib.
Ja su mõte seda pilti kasutada?
Sobib suurepäraselt.
Täiuslik.
Aga ma pole sulle midagi pakkunud.
Panen teevee keema. Kanget teed?
Jah, palun. Veidi piima, ilma suhkruta.
Rääkisin Tommyga... Ta on mu õpilane, lõpetas ülikooli...
Palusin, et ta teeks raamatule veebilehe,
et saaksime veebis tellimusi hallata.
Suurepärane.
Ta ütles, et saab paari päevaga valmis.
Nii et meil jääb vaid üle luua PayPali konto
ja siis olemegi tellimusteks valmis, sõbrake.
Jah, ma mõtlesin ka,
et äkki korraldaks võistluse vanadele esmakordsetele raamatukirjutajatele?
Siis saaksime need raamatud kirjastada.
Vaene Justin.
Ta unistas tulevastest ettevõtmistest ja sõltumatuks kirjastajaks saamisest.
Kui ta oleks vaid teadnud, et ma ei kavatse tellimusi ootama jääda.
...ma arvan, et on oluline...
Tahtsin jõuda vaid ühe lugejani.
See raamat sunnib ta oma peidukohast lahkuma
ja toob lageda taeva alla.
- Hakkan minema. - Jah. Ära pesu unusta.
Veidi niiske veel. Vabandust, kallike.
Meil jäi toitu üle.
Lugesin seda. Mulle meeldis.
- Sa lugesid ka? - Jah, see on päris hea.
Lugesid kogu raamatu läbi?
Jah, lõpuni. Ma oskan lugeda, tead.
- Ei. Ma ei mõelnud... - Jah, ole nüüd, Nick.
Me imetleme sind, semu.
Kas sina saatsid selle mulle?
Ei.
- Oled kindel? - Jah, minu oma on korteris.
Kuidas sa siis seda lugeda said?
- Tähendab... - Catherine.
Ei, ei. Mõtlesin lihtsalt, et see on kummaline kokkusattumus.
See saadeti mulle
- ja ma ei tea, kes... - Ma sain selle kingiks.
Kingiks?
Jah.
Kellelt?
Tänulikult kliendilt. See jäeti minu nimega kassasse.
Nii tore, Nick.
- Kas pole, Catherine? - Jah.
Aga kes jättis?
- Keegi, kellele Nick muljet avaldas. - Ma ei tea.
Räägin iga päev miljoni kliendiga.
- Ma tean. - Milles siis asi?
- Mis vahet sel on? - Ei olegi.
Kõik on hästi. Vabandust.
Sulle meeldis?
- Jah. - Näed, kõik on hästi.
- Aga miks? - Miks?
- Sest kui mulle meeldis, siis on sitt? - Ei.
Tahan lihtsalt teada,
- mida sa sellest arvad. - Mida? Kas me oleme kirjanduse tunnis?
- Ei, su ema tahab lihtsalt teada... - Nägudeni.
- Helistan nädala sees. - Palun räägi mulle.
Issand! Ta sureb ära!
See meeldis mulle eriti. Ta oli selle ära teeninud. Ta oli isekas mõrd.
See pole sinust.
Tule tagasi, Nicholas.
- Emme, vaata mind. - Nicholas, püsi siin.
Loeme koos.
- Kolm, kaks, üks. - Kolm, kaks, üks, hüpe.
Kolm, kaks, üks, hüpe.
Vaata mind, emme.
Nicholas, tule lähemale.
Sa ei saa mind kätte.
RENÉE KNIGHTI ROMAANI AINETEL
Tõlkinud Vivika Konsap