Nej, vent.
Du må ikke komme. Vent.
Nej, vent.
Nej, vent. Nej.
Nej, vent. Vent.
Du må ikke komme endnu.
Vent.
- Pikspiller. - Undskyld.
Undskyld.
Jeg mener det. Total pikspiller.
- Undskyld. - Som en, der spiller for meget pik.
Undskyld. Jeg har aldrig gjort det i et tog før.
Som om jeg knalder på hver tur med Piccadilly-linjen.
- Gør du? - Ja.
Turen mellem Oxford Circus og Bond Street gør mig vildt liderlig.
- Gør den? - Ja.
Kontorarbejderne?
Ja, kontorarbejderne. Og alle de skide turister.
- Turisterne. Selvfølgelig. - Og de klistrede gulve.
Du er sådan en billig tøs.
Ja.
Billetter.
Giv mig... Fuck.
- Jonathan. Jonathan! - Hold op.
Fuck.
For fanden da.
Jeg kan fandeme ikke... Han gloede på mine babser.
- Og du hev lagenet af. - Jeg skulle jo tage billetterne, ikke?
- Det er jeg ligeglad med. - Og dine babser er fantastiske.
Ja, men alle skal ikke se dem.
- Hvorfor ikke? Egoist. - Pikspiller.
Vær opmærksom på narrativ og form.
Begge dele er i stand til at føre os tættere på sandheden,
men kan også være et våben med stærkt manipulerende egenskaber.
I en karriere, der strækker sig over næsten 20 år,
har modtageren af aftenens pris
skåret igennem både narrativer og form, der afleder os fra de skjulte sandheder,
taget fat på nogle af tidens vanskeligste emner
og ladet os kaste et hudløst ærligt og afslørende blik på hendes subjekter.
Som den enestående dokumentarist, hun er, har hun flået det slør ned,
som længe har beskyttet markante institutioner
og deres ofte karismatiske bagmænd.
Men, mine damer og herrer, vær bevidste om,
at i afsløringen af sine subjekter viser Catherine, at de kan manipulere med os
udelukkende på baggrund af vores egne forankrede overbevisninger
og de fordomme, der præger os.
På den måde afslører Catherine noget dybere og mere problematisk.
Vores egen medskyld i nogle af vore dages mest skadelige sociale synder.
Det er mig derfor en fornøjelse at kunne overrække
årets RTS-pris for fremragende tv-journalistik til en sandhedsforkæmper.
- Er du okay? - Ja.
En kvinde, der er en kilde til inspiration for os alle sammen, Catherine Ravenscroft.
Jeg var ked af det, der skete. Det var jeg virkelig.
Han var jo trods alt kun et barn.
Men jeg var træt. Træt af at være lærer.
Træt af at gentage den samme undervisning i næsten 50 år.
Men mere end alt andet
var jeg træt af at finde mig i lumsk opførsel fra forkælede møgunger.
Mr. Brigstocke?
Ja?
Mr. Banks vil tale med Dem på sit kontor.
- Nu? - Hvis De vil være så venlig.
5500 grader. Nemlig. Den ydre kerne...
Det kom ikke bag på mig, da Justin kaldte mig ind på kontoret.
Mr. Banks.
Jeg havde ventet det.
Der gik længere tid end forventet.
Mr. Brigstocke.
Sid ned.
Mr. Brigstocke, det er mrs. Pemberton, Tristans mor.
Ja, mrs. Pemberton. Dejligt at se Dem.
Mr. Brigstocke, mrs. Pemberton har udtrykt dyb bekymring
over Deres kommentarer til unge Tristans essay.
Mrs. Pemberton, De må gerne gentage det, De fortalte mig før.
Tak, Justin. Og jeg er glad for,
at du siger "dyb bekymring," for det er lige det, det er.
Jeg er dybt bekymret over de ting, De har skrevet om min søn.
Det er svært at begribe, at jeg engang
flere år i træk blev kåret til årets mest populære lærer.
Men det ligger år tilbage.
Dengang var jeg engageret. Arbejdet betød noget for mig.
Jeg skulle være gået på pension,
mens jeg stadig havde lidt glød i mig til at fyre op under de unges hjerner.
- ...han skrev om... - Mrs. Pemberton.
Mr. Brigstocke, vil De være venlig at sige undskyld,
så vi kan slå en streg over det og komme videre?
Jeg står ved min oprindelige vurdering.
Hvabehar?
Ja, lad os gemme det.
Nej, jeg vil derhen i dag, Jonathan.
Det er godt vejr til det i dag. Pis. Jeg glemte mine trusser.
- Dem glemmer du altid. - Hvad har du gang i?
- Hallo! - Du kan ikke styre det.
- Hit med dem! - Pis. Hov!
Slog du dig? Er du okay?
- Nej. - Er du sikker?
Jeg har stadig dine trusser.
Hold da kæft, hvor er det fedt. Hvor fanden skal vi tage hen?
Lad os gå hen til Campo Santa Margherita.
- Der er billige hoteller. - Svømmer vi, eller tager vi undergrunden?
Det må du godt. Jeg tager... Det hedder "vaporetto."
- Jeg tror, det er deres metro. Derovre. - Okay, det gør vi.
Vent. Vent lige lidt.
- Du vil tage et billede. - Ja.
- Kom nu. - Cool.
Gør både dig også liderlig?
Selvfølgelig. På grund af sømændene.
- Billige tøs. - Pikspiller.
Det var ikke spor slemt.
Faktisk helt rart.
- En godnatdrink? - Ja, hvorfor ikke?
Jeg kom måske til at trække en flaske Latour fra 82 op, inden vi gik.
- Robert. - Beklager. Jeg troede, det var Ribena.
- Jeg tog fejl. - Det skulle du ikke have gjort.
Så særlig en lejlighed er det da ikke.
- Vi har to flasker, til når du vinder... - Du elsker den vin.
Robert går meget op i vin, især finere Bordeaux-vine.
Det er en interesse, han har fået i de senere år.
Du kan knap nok smage forskel på rød- og hvidvin,
men du nyder at tage del i din mands glæde.
Han ville aldrig indrømme det, men en del af glæden er at have råd til den.
Efter al den billige champagne
ville jeg ikke opdage det, hvis du gav mig et glas eddike.
Hvis min hustru ikke kan forkæle sig selv,
hvilket hun ikke kan, må den pligt påhvile mig. Øjenkontakt.
Skål for en sandhedsforkæmper, der er en kilde til inspiration for mig hver dag.
Tak, skat. Du er fjollet.
- Den er god. Er den krydret? - Udsøgt.
Sandeltræ.
Solbær.
Banan.
Og også de her.
Er det det hele?
Ja.
Syv nederdele.
Det var min kones.
Det gør mig ondt. For nylig?
- Syv håndtasker. - Ni år siden.
Ti tørklæder.
En hat.
Også skoene.
- Ja. Og skoene. - Naturligvis.
- Kom nu. - Hun havde bittesmå fødder.
Størrelse 35.
Der er otte par sko og et par slippers.
Og det var så det.
Nancys liv reduceret til en inventarliste.
HANDSKER - SKO - SLIPPERS - SOKKER
Tak.
Der er gået møl i den her stak.
Vi må ikke tage imod tøj med møl, men vi kan smide det ud for Dem.
- Ja. Tak. - Tag det med ud.
Nej, vent.
Det var min kones yndlingscardigan.
Tak, mr. Brigstocke. Det er pænt af Dem.
Jeg kan huske, at Nancy havde den cardigan på om natten,
når hun stod op for at give Jonathan mad.
Hun lod aldrig mig hjælpe hende.
Skal vi gå op?
Ja, jeg kommer op om et øjeblik. Jeg ser bare lige posten igennem.
Men du er jo lige blevet færdig med et projekt.
Ja, du kender mig.
- Kom nu. Lad os nyde den Latour. - Jeg er bare nysgerrig.
- Jeg vil se, hvad der sker nu. - Som altid noget, der forandrer verden.
- Hun venter. Ligesom jeg gør. - Tak for i aften.
Jeg er altid gerne din ledsager.
EN FULDKOMMEN FREMMED E.J. PRESTON
TIL MIN SØN, JONATHAN
DISCLAIMER: ENHVER LIGHED MED NULEVENDE ELLER AFDØDE PERSONER ER IKKE TILFÆLDIG.
Ja.
Bliv der.
- Smukt! - Så tag det.
Så stå stille.
- Vil du se mine trusser? - Gør det.
- Vis babserne nu. - Nej. Klap i.
Jeg vil tage et billede sammen med dig.
Er det ikke meningen, at han synger imens?
Santa Lucia Santa Lucia
Når vi sejler under Sukkenes Bro, skal du kysse mig ligesom i Det første kys.
Den har jeg aldrig set.
Men du skal kysse mig, så vores kærlighed varer evigt.
Bedre spørgsmål: Har du nogensinde knaldet under en bro?
- Selvfølgelig. Under Battersea Bridge. - Det er løgn.
Vent. Også under Waterloo Bridge.
Imponerende.
- Ja, det er jeg. Pikspiller. - Billige tøs.
Hvorfor vender vi om?
- Vi vil direkte hen til broen. - Nej. Finito.
- Ja, broen... - Nej, nej.
Kom nu. Den er jo lige der.
- Giv mig 40 euro. - 40 euro?
Vi har allerede betalt 50. Du får fandeme ikke 40 euro.
- Så er det ud. - Fandeme nej.
Hold op. Vær sød at holde op.
Pikspiller.
- Skat, er du okay? - Ja, jeg har det fint. Fuldstændig.
Jeg har sikkert bare fået for meget at drikke.
- Er du sikker? - Ja. Sov bare videre.
Jeg har det fint.
Du har set det ansigt før.
Du havde håbet, du aldrig skulle se det igen.
Din maske er faldet.
Jeg antog, at det var feriebilleder.
Jeg håbede endda, at der var nogle stykker fra vores tur til Cornwall.
Jeg forventede at genkende motiverne,
men nej, jeg havde aldrig set de billeder før.
Jeg kendte kvinden.
Jeg havde kendt hendes navn i årevis.
Men indtil da troede jeg, at hun blot var et uskyldigt vidne til mit livs deroute.
- Hej. Er alt i orden? - Jeg må tage tilbage til London.
Hvad? Hvorfor?
Rosie, min moster. Hun er blevet påkørt af en lastvogn.
- Fuck. - Ja.
Hun cyklede.
Hun cykler altid. Chaufføren så hende ikke.
Er hun okay?
Nej, hun blev kørt ned. Hun er død.
Fuck. Det gør mig virkelig ondt.
Hun var som...
Hun var som en storesøster for mig.
Det var hende, jeg gik til, da jeg fik menstruation.
Min mor hulkede i telefonen. Rosie var hendes lillesøster.
- Det er forfærdeligt. - Ja. Kom her.
Det gør mig ondt.
Det gør mig virkelig ondt.
Efter vores søns død
tilbragte Nancy det meste af sin tid på Jonathans værelse blandt hans ting.
Hun pyntede rummet, som var det en helligdom.
Indtil hun en dag flyttede helt derind
og kun kom ud for at spise.
I starten lod hun mig komme derind,
men en dag bad hun mig om ikke længere at gå derind.
Det eneste, jeg kunne høre, var lyden af skrivemaskinens taster.
Jeg fandt aldrig ud af, hvad hun skrev.
Jeg lod værelset være, som hun efterlod det ved sin død.
Hun havde låst den øverste skuffe, og jeg nægtede at brække den op,
da jeg mente, at jeg måtte respektere hendes privatliv.
Nu forstår jeg, hvorfor jeg ikke åbnede den noget før.
Jeg åbnede den ikke, fordi jeg var bange for, hvad jeg ville finde.
Nancy havde i al hemmelighed skrevet en bog, og jeg vidste, jeg måtte læse den...
EN FULDKOMMEN FREMMED 18. SEPTEMBER 2011
...selv hvis jeg frygtede, at ordene på siderne kunne knække mig.
TIL MIN SØN, JONATHAN
Hvad laver du? Catherine?
Catherine! Læg den! Catherine. Læg...
- Den handler om mig. - Hvorfor brænder du bogen?
Jeg fik den tilsendt, og jeg tror, jeg bliver straffet.
- Straffet? - Åh nej.
- Jeg bliver straffet. - Det har du lige sagt.
- Hvem vil straffe dig? - Det ved jeg ikke. Den, der sendte bogen.
- Straffe dig hvordan, skat? - Åh nej. Jeg dør.
- Jeg dør. - Er der nogen, der truer dig?
Catherine, hvorfor skulle nogen ville skade dig?
Catherine!
- Fordi der skete noget for år tilbage. - Hvad skete der?
- Er det en af dine film? - Nej.
Hvis du tror det, må vi kontakte politiet.
Nej, sådan er det ikke.
- Hvorfor tror du, den handler om dig? - Jeg kan genkende mig selv.
- Bliver du nævnt ved navn? - Nej, men jeg bliver beskrevet.
Hvordan beskrevet? At du er hvid? Lyshåret?
- Smuk, pragtfuld, succesrig? - Hold op. Nej, jeg er hæslig.
Jeg er ingen af de ting, og noget i den bog fik mig til at hade mig selv igen.
Hvorfor skulle du hade dig selv? Du gør ingen fortræd.
- Du er et godt menneske. - Er jeg?
- Selvfølgelig, pus. Du er en helgen. - Nej. Jeg ved ikke, om jeg er god.
Robbie, jeg er ikke en god hustru, og jeg har været en forfærdelig mor.
Vrøvl.
Jeg kan ikke holde mig selv ud. Jeg var der ikke for Nick.
- Men det fører jo ikke til mordplaner. - Hold nu op, skat.
Vær sød at høre efter. Undskyld.
Der er bare så mange ting, jeg burde have fortalt dig.
Ting, jeg gerne vil have, at du ved,
men jeg ved ikke, hvordan jeg skal få det sagt. Jeg ved ikke, hvor jeg skal starte.
Med det, der skete med Nick og mig. Med det, jeg gjorde.
- Jeg ved det godt. Jeg ved det hele. - Jeg...
- Gør du? - Ja.
Jeg ved godt, at det aldrig har været let mellem dig og Nick, men han elsker dig.
Han elsker dig højt. Det ved du godt.
- Ja. Det... - Nej.
Bare fordi han og jeg har så let ved at tale sammen,
må du ikke opfatte det, som om han ikke forguder dig.
For det gør han.
Den bog har godt nok udløst noget.
- Drejer det sig om skyldfølelse? - Ja.
Du har intet at føle dig skyldig over, Cath. Nick er 25 år gammel.
Det var på høje tid, at han flyttede hjemmefra. Du traf den rigtige beslutning.
- Det ved jeg nu ikke. - Jo. Jeg er ked af, at jeg var imod det.
Hvis det ikke går, flytter han bare hjem igen.
Sæt dig nu ned. Okay.
Du har ret til at leve.
Ja, du har været lidt fraværende og fjern,
men du har været et fantastisk forbillede for vores søn.
Det var på tide, at du gjorde ham til en selvstændig voksen.
Nu må du holde op med at pine dig selv.
Lover du det?
- Vil du hjælpe mig? - Selvfølgelig.
Du kan fortælle mig hvad som helst, og jeg sværger, jeg aldrig vil dømme dig.
Det ved du da godt, ikke?
Han er tættere på dig end nogen anden.
Alligevel har du formået at holde det skjult for ham i alle de år.
Og nu har det at holde hemmeligheden hemmelig
nærmest vokset sig større end hemmeligheden selv.
Jeg forstår godt, hvis du ikke kan snakke, men jeg ringer til dig, ikke?
Så er det vel farvel.
Tak.
Lad mig høre, hvordan det går med det hele.
Det bliver noget lort. Min mor vil være helt fra den.
Vent.
Sig "appelsin."
- Nu må jeg af sted. - Farvel.
Farvel.
- Jeg elsker dig. - Jeg elsker også dig.
- Du må spille pik, mens du tænker på mig. - Hvad med dig?
Jeg knalder bare en på Piccadilly-linjen.
Farvel.
- Billige tøs. - Pikspiller.
Her.
Tak.
Jeg har læst den.
Ja.
Jeg blev mægtig glad, da du fortalte, at du havde skrevet en roman,
og meget imponeret over, hvor hurtigt du har skrevet den, min ven.
- Hvad synes du om den? - Den er god. Den er rigtig god.
Jeg synes, du skal udgive den.
Det er pænt af dig,
men jeg tror ikke, at min lille bog vil interessere de professionelle.
Du udgiver den på nettet
og trykker 100 eksemplarer, som du selv kan sælge på nettet. Se, hvordan det går.
- Jeg ved ikke, hvor jeg skal starte. - Jeg kan hjælpe dig.
Hvordan? Har du ikke travlt med at lede en skole?
Jeg går på pension, min ven.
- Hvornår? - Nu.
Fyrer de dig? Er det på grund af mig?
Nej.
Det er på grund af mig.
Det er, fordi jeg er gammel.
Vi er gamle.
Så jeg har tiden til det, og jeg tror på dig.
Tak, Justin. Synes du virkelig, at den er så god?
Ja, det synes jeg virkelig.
Det gik op for mig, at Nancy ville have, jeg skulle finde manuskriptet,
ligesom jeg skulle finde fotografierne.
Jeg vidste, hvorfor bogen skulle skrives,
og jeg var ikke i tvivl om, hvem den var møntet på.
Hvad synes du om hende?
Synes du, hun fik som fortjent?
Hun var en manipulerende kælling,
og hun greb vel chancen for at slippe godt fra det, ikke?
Jo, men du svarede ikke på spørgsmålet.
Fortjente hun det?
Jeg fik ikke ondt af hende, da det skete. Så det må være et ja, hun fortjente det.
Det var mig, der skulle knuse hende i den virkelige verden,
men først skulle hun lide, som Nancy og jeg havde gjort.
- Skål for En fuldkommen fremmed. - En fuldkommen fremmed.
Hvordan er lejligheden?
- Fin nok. - Godt.
- Er dine bofæller gode nok? - Lidt nørdede.
Dem alle sammen?
- De er alle sammen studerende. - Så de læser?
Aha.
- Ja, de er jo studerende. - Ja.
- Men du er stadig glad for arbejdet? - Ja, det er fint.
Jeg tager den her med.
Nicholas arbejder i elektronikafdelingen i et stormagasin.
Det var ikke helt det, du og Robert havde forestillet jer for jeres søn.
Men du er lettet over, at han arbejder,
da du en overgang var ude af stand til
at forestille dig, at han nogensinde skulle kunne fastholde et job.
Og Sandy?
Ham kan du da godt huske, ikke? At du ikke kunne falde i søvn uden at kramme ham?
- Sandy. - Bare...
Du forstår det vel godt, ikke?
- Nicholas. - Hvad?
Hold nu op.
- Det skal du ikke gøre. - Undskyld. Du må bare forstå flytningen.
Vi havde ikke brug for så stor en bolig længere.
Og du skal kunne klare dig selv.
Vil du ikke gerne klare dig selv?
Vi er her selvfølgelig, hvis du får problemer, men jeg er bare...
Det er på tide, Nick.
Ja? Er det ikke?
Det må du gerne bilde dig selv ind, mor.
Kom nu, Nick! Kampen starter nu!
Kom så. Ind over med den.
- Kom så. - Kom så.
Ja!
Du har aldrig haft det samme tætte bånd til Nicholas, som Robert har.
Og det gør ondt.
Hej.
Hvor kommer I fra?
Engelsk?
Ciao. Hvordan går det?
HILSEN FRA PISA
Kære mor.
ITALIEN
Venedig og Firenze var lige så fortryllende, som du sagde.
Men nu er jeg træt af ruiner, så jeg tager til stranden.
Tak for det Nikon, du gav mig.
Jeg har taget et væld af billeder.
Kærlig hilsen Jonathan.
PS: Jeg er alene nu. Sasha blev nødt til at tage hjem til London.
Julen kom og gik. Den var ensom for mig.
Jeg måtte vente til sidst i januar, før det blev jul for mig.
Markeringen af en ny begyndelse.
Ja.
Justin.
Goddag, min ven. Beklager, jeg ikke ringede på forhånd.
Nej, nej. Jeg er altid glad for at se dig.
Jeg ville overraske dig.
Jeg vidste, du gerne ville se dem friske fra fad, som man siger.
Jeg forstår ikke, at du vil bruge et pseudonym, men det virker.
Den er blevet ret flot, ikke?
- Fantastisk. - Jeg er glad for, at du kan lide den.
Og din idé med at bruge det fotografi fungerede rigtig godt.
Den er perfekt.
Jeg har ikke budt dig noget.
Lad mig sætte vand over. Te?
Ja tak. Et skvæt mælk, intet sukker.
Jeg har talt med Tommy, en af mine tidligere elever,
for at høre, om han vil lave en side til bogen,
så vi kan håndtere bestillingerne på nettet.
Herligt.
Han siger, han kan have den klar i løbet af nogle dage.
Så vi skal bare oprette en PayPal-konto,
og så er vi to i gang, min ven.
Jeg tænkte også på,
om man skulle lave en konkurrence for ældre, uudgivne forfattere.
Så kan vi bare udgive dem.
Stakkels Justin.
Han fantaserede om fremtidige projekter og at blive uafhængig forlægger.
Havde han blot vidst, jeg ikke havde til hensigt at afvente bestillinger på nettet.
...men jeg synes, det er vigtigt...
Der var kun én læser, jeg ville nå ud til.
Bogen ville lokke hende ud af sit skjul
og jage hende ud i det fri.
- Jeg smutter. - Ja. Husk dit vasketøj.
Det er stadig lidt fugtigt. Undskyld, skat.
- Der er rester. - Den har jeg læst. Den var god.
- Har du også læst den? - Ja, den er ret god.
- Har du læst den hele? - Fra start til slut. Jeg kan godt læse.
- Sådan mente jeg det ikke... - Hold nu op, Nick. Vi beundrer dig.
- Sendte du den til mig? - Nej.
- Er du sikker? - Ja, min ligger i lejligheden.
Hvordan kan det være, du læste den?
Nej, jeg mener bare, at det er et pudsigt tilfælde.
- Jeg fik den tilsendt, og jeg... - Min var en gave.
En gave?
- Ja. - Fra hvem?
En taknemlig kunde. Den blev lagt på disken med mit navn.
- Det er flot, Nick. Ikke, Catherine? - Jo.
- Så hvem var det? - En, Nick imponerede.
Jeg har tusind kunder hver dag. Hvad er problemet?
- Hvorfor er det vigtigt? - Det er det ikke. Det er fint. Undskyld.
Så du kunne godt lide den?
- Ja. - Det er helt fint.
- Hvorfor? - Er den da dårlig, hvis jeg kan lide den?
- Jeg vil bare høre, hvad du synes om den. - Hvad fanden er det? Er jeg til eksamen?
- Nej, mor vil bare... - Vi ses.
- Jeg ringer. - Kan du ikke bare sige det?
Hold da kæft. Hun dør!
Det var også godt. Hun fortjente det. Hun var en egoistisk smatso.
Den handler ikke om dig.
Kom tilbage, Nicholas.
- Mor, se mig. - Nicholas, gå nu ikke så langt væk.
Tæl sammen med mig.
- Tre, to, en. - Tre, to, en, hop.
Tre, to, en, hop.
Se mig, mor.
Nicholas, kom tættere på.
Du kan ikke fange mig.
BASERET PÅ RENÉE KNIGHTS ROMAN
Tekster af: Eskil Hein