Eld upphör!
Retirera. Alla ut.
Det här är inspektör Lavelle.
Lägg ner vapnen och kom ut med händerna över huvudet.
Vi lägger inte ner vapnen.
Varför kommer ni inte in och tar smyckena?
Jo, för att jag inte har dem. Ni behöver mig levande.
Det är inte allt.
Vi dör om ni bryter er in. Liksom tre-fyra av er.
Jag har inget att förlora, ni allt att vinna. Vi måste förhandla.
Vad vill ni förhandla om?
Låt mig fundera i fem minuter.
Men först vill jag att de fyra männen bakom minibussen lämnar.
Grupp 3, överge er position.
Utrym korridorerna. Detta är ingen övning. Det är ett nödläge. Lämna lugnt.
Jag upprepar.
Utrym korridorerna. Det är ett nödläge.
Lämna lugnt.
Fort. Ur vägen!
Bruce…
Du…
Nu åker vi härifrån.
Håll ögonen på de där två.
"Narkosläkare"?
Jag konfiskerar de här.
Håll i dig.
Bruce?
Nu drar vi.
- Hur lång tid har det gått? - Ingen aning.
Tre minuter.
Tre och en halv.
Era fem minuter är slut.
Jag behöver bevis för att ni vill samarbeta.
Okej, jag berättar var hälften av smyckena finns.
De ligger i ett postfack på Rue Maxime Girald 33 i Paris.
Kolla det, så pratar vi sen.
- Skicka ett team till den adressen. - Vi gör det direkt.
Såg du att megafonen hela tiden rörde sig likadant och lika fort?
Jag tänkte precis samma sak.
Fan, de går in.
Strunta i det. Spring!
Så förtjusande. De ordnade en dockteater åt oss.
Lösa skott.
Se där.
…som jag älskar dig
Glöm bort det
Ingen kan älska dig så
Ingen kan älska dig så, nej
Ingen, för jag älskar dig Med havets fulla kraft
Jag älskar dig med vindens häftighet
Jag älskar dig på håll Och över tid
Jag älskar dig med hela min kropp och själ
Jag älskar dig Som en pojke älskar sin framtid
Jag älskar dig Som en man älskar sina minnen
Jag älskar dig
Här.
UTVALD FRUKT FRÅN VALENCIA
Ser du affären?
Gå och köp en limpistol för mattor.
Prata inte med nån. Okej?
Sätt fart.
Vi har nått 400 meter in i kloaken. Vi fortsätter.
Det finns bara en tunnel.
- Ja? - Inspektören.
Vi har hittat nåt.
Kriminalteknikerna har analyserat flera mystiska hål i Polignacs lägenhet.
Ett satt i en koffert av palmträ. De hade täckts över.
Alla är nio millimeter i diameter.
Vad innebär det?
Enligt rapporten kan hålen ha rymt övervakningskameror.
Om chefen för auktionshuset blev övervakad
utesluter det sannolikt honom som misstänkt.
Tack.
Jag har pratat med kriminaltekniker i Spanien.
Det finns bara en niomillimeterskamera på marknaden
som kan filma och spela in ljud helt ljudlöst.
Kamerans frekvens når högst 100 meter.
De som spionerade på Polignac befann sig i samma hus.
Bättre än så, tvärs över gatan.
På Hotel Gioconda.
Det är en perfekt spionbas. Man kan komma och gå obehindrat.
Hotellet har övervakningskameror. Jag väntar på er på där.
Grupp 3, grupp 5, till ytan.
Sätt fötterna mot den stången. Håll i den där med händerna.
- Vad gör vi? - En presenningsmacka.
Va?
- Hur är dina magmuskler? - Dåliga.
Andas långsamt. Vi måste sänka pulsen.
Det blir en lång resa.
Simón är tjuven.
Vad hittade du?
Han har teleskop riktade mot mitt hem.
Han har en modell av auktionshuset.
Foton på smyckena och en pistol.
Herregud.
Vad ska du göra?
Vad ska jag göra?
Jag ringer polisen.
Polisen.
Hej. Jag heter Camille Polignac.
Jag behöver prata med inspektör Lavelle om juvelstölden.
Var god vänta.
Jag kunde ha lagt mitt liv i Simóns händer, Susi.
Vi ska återlämna er makes dokument och tekniska enheter.
- Öppna kassaskåpet. - Jag kan inte koden.
Jag levde med en man jag inte kände. Jag kunde inte ens koden.
Jag har sagt det för många gånger de senaste dagarna.
KONFIDENTIELLA DOKUMENT
GLÖM MIG INTE
Var hade han den?
I ett kassaskåp på kontoret.
Jag kunde inte koden så polisen bröt upp det.
SISTA GÅNGEN VI TRÄFFADES
LYSSNADE JAG PÅ "YOU KNOW I'M NO GOOD" HELA KVÄLLEN. SOPHIE
Madame Polignac?
Ja, jag är kvar.
Det här är assistent Laurent.
Inspektör Lavelle är ute på uppdrag. Vi försöker hitta henne. Vänta.
Okej.
François har en hemlig son.
I åtta år har jag bett honom skaffa barn med mig.
Du förtjänar inte det här.
Vem är kvinnan?
Hon verkar vara hans svärmor.
Hans andra svärmor.
Han är jättelik François.
Han är lik skithögen François.
Inspektör Lavelle här.
- Det bröts. Försök igen. - Ska bli.
Tack.
Hon stal din rumsnyckel. Vad tror du att hon gör nu?
Strunt samma. Vi har en kopia. Vi måste skynda oss.
Hon ringer säkert polisen för att få dem att släppa maken.
Jag vet inte det. Hon kommer att fundera på saken.
Det ger oss chansen att ta oss härifrån.
Tio minuter.
Högst femton.
Jag vet inte.
Vi begår ett misstag.
Vi borde lämna Paris nu.
Det är poänglöst att fly om bevisen är kvar.
Vill vi gå fria, måste vi förstöra alla bevis
som kan kopplas till våra namn.
AMMONIUMKLORID
Inspektören, vi har lokaliserat en misstänkt man och en kvinna.
Spanjorer, runt 30. De stal en polisbil vid ett sjukhus.
De har kidnappat två poliser.
- Har ni bilder? - Nej.
Spärra av alla vägar inom en radie på 30 kilometer.
Låt en helikopter söka av zonen.
Lystring, alla enheter.
Vi söker polisbil 224-R. Två poliser har kidnappats.
Bilen sågs senast på A77, i riktning mot Saint-Éloi.
Hela franska poliskåren söker oss.
Vi måste byta bil.
FLODHAMN
- Sväng. Vi kan kanske ta en båt. - Håll i vapnen.
SMÅBÅTSHAMN - STÄNGD
In med er. Nu!
Lugn. Jag vet vad jag gör.
Ni får åtta milligram propofol och åtta milligram diazepam per person.
Samma dos som ges vid öppen hjärtkirurgi.
Nu sover ni gott i tio timmar.
Som bebisar.
Tack.
Utan er hade jag kanske inte levt.
Jag hoppas att ni får lite vila och slipper PTSD.
Hej då.
- Jag försöker sno en racerbåt. - Jag gömmer bilen. Här.
Hoppas att de är bra försäkrade.
Jo, det förstås.
Den kör.
Stäng av motorn.
Vad händer?
Stig ur bilen. Öppna bakdörrarna.
Jag har ingen last.
De öppnar dörrarna. Lägg huvudet på den övre stången.
Spänn kroppen uppåt på min signal.
Nu.
Den är tom.
Du kan stänga nu.
Okej, tack.
Nu gör vi tvärtom. Håll i stången och fall neråt.
Nu.
Jag kan inte.
Du fixar det, Cameron.
Inget här.
Du kan köra.
Han startade bilen igen.
Vi är klara. Kom.
Rör dig inte. Polisen är här.
Jag kom precis.
Bara två bilar än så länge.
- Din älskarinna har anmält oss. - Nej.
Det är ljusglimten.
Då hade de kommit med tio bilar, men det är bara två.
De söker spår och kommer tyvärr att kolla övervakningsfilmerna.
Vi kan inte lämna rummet.
- Berlin? - Hacka hotellets övervakningssystem.
- Jag raderade allt. - Polisen är här.
Koppla ur korridorkameran och radera de senaste timmarna.
Från festsalen också.
Omöjligt. Vi flyr från polisen i en båt på en flod.
Gör det inom fyra minuter, annars är Damián och jag dödens.
Vad händer?
Jag behöver bättre täckning.
Inspektör Lavelle, brottsroteln.
Vi söker två gäster som har bott här en eller ett par veckor.
Vi vet inte hur många, men de är spanjorer.
Ja, det kan vara två av våra gäster, men jag är osäker.
Vänta.
Tjejen bodde nog i rum 313.
Jag ska kolla.
Täckningen är dålig.
Fortare. Jag behöver nå en annan relästation.
Uppfattat.
Märkligt. Gästernas filer har raderats.
Såvitt jag kan se gäller det bara den gruppen.
Ursäkta, ett gäng spanjorer har bott här i 17 dar.
Fem checkade ut för några dar sen.
En av dem återvände idag.
Han är med den sista gästen på hans rum. En knepig figur.
Vi har aldrig fått städa hans rum.
Han är där uppe, rum 503.
Begär förstärkning.
- Fred! Ingen lämnar hotellet. - Ingen.
Kan vi se övervakningsbilderna nånstans?
Ja.
Jag tar kamerorna.
Följ med.
Ta med huvudnyckeln.
Hur går det, Keila?
Trögt, jag saknar täckning.
Vi måste ut ur ravinen. Går den snabbare?
Det här är max!
Ta trapporna. Nu!
Förlåt, det är akut. Ursäkta, det är en nödsituation.
- Vad händer? - Vi är strax ute ur ravinen.
Fortare!
Är det här alla era kameror?
Nu borde det gå. Vi är ute.
Nu! Det funkar.
Kom igen. För fan.
Jag är på filmservern.
Jag måste välja inspelningarna ni kan synas på, annars misstänker de nåt.
Radera allt! Koppla ur korridorkameran nu.
RADERAR SERVER
Klart! Och nu kamerorna.
Jag vet inte vilken det är. De har nummer, inte namn.
Fimpa allihop.
Det är ett nödläge.
INGEN SIGNAL
Nån stänger av kamerorna i realtid.
Ge mig nyckeln.
Skynda er.
SISTA KAMERAN RADERAD
De är urkopplade.
Kom.
Vi är nästan framme.
Polis! Öppna!
Helvete. De är borta.
De är kvar på hotellet.
Spärra alla dörrar, nödutgångar och parkeringen.
De är spårlöst borta.
Fan också.
Jag har inte sagt nåt av respekt.
Alla får leva sina liv som de vill.
Din make är kanske ingen gangster som Simón, men han är lika falsk.
Jämför du min man med en tjuv som ser på mig med kikare?
Givetvis inte.
Men han intalade dig att er relation var modern.
Du gick ut om nätterna.
En bohemisk värld låg för dina fötter, för du var fri.
Men du var inte fri.
Du var ensam. Medan han under tiden…
Han reste på Nilen
med en annan kvinna, en skrällson och en avbytarsvärmor.
Och nu vill du få den ena skiten frisläppt och den andra inspärrad?
Jag känner mig så dum.
Och så skyldig.
Inte skyldig. Aldrig.
Se på mig.
Har du stulit nåt?
Givetvis inte.
Har du ett barn som du, av nån outgrundlig anledning,
har glömt nämna?
- Nej, men jag var otrogen. - Det är nåt annat.
Jag ska vara rak. Den här historien har två förlorare.
Du är den största förloraren, med stor marginal.
Den andre är din man.
Den enda vinnaren är Simón.
Vi måste göra dig till vinnare, och de andra två till förlorare.
Hur ska jag göra det?
Genom att beröva honom det han älskar mest, pengarna.
Nej, du är från vettet.
- Camille, tänk på saken. - Du är galen.
Jag kan inte gå emot nån som har planerat det här i åratal.
Vem vet hur han gjorde. Han kan vara med i en liga.
Än sen?
Du vet identiteten på mannen alla söker.
Ett samtal från dig och han blir inlåst i 20 år.
Men vad vinner du på det? Inget.
Säg mig en sak.
Om du vore Simón, skulle du inte ge bort delar av bytet för att slippa fängelse?
Hur mycket tänker du?
Får vi 20 procent har vi inte spelat våra kort rätt.
Med 60 procent kan vi få problem. Rätt siffra är 40 procent.
Jag känner mig yr.
Även om jag går med på den här galna idén, hur hittar vi Simón?
Det är planens svåraste nöt.
Okej, vi ses klockan 11.
Hej, vi är från tv-programmet Ditt val är guld värt.
Ni måste bestämma er på 10 sekunder.
Jag erbjuder er 15 000 euro för båda motorcyklarna.
Ja eller nej?
Nedräkningen börjar nu.
Det var så vi flydde.
Folk tror att en flykt är att sticka så fort man kan,
men fängelserna är fulla av såna där "snabba typer".
Vi måste vända oss till mästarna, Houdini, Copperfield…
De försvinner framför ögonen på oss och lämnar oss med frågan:
Hur gjorde de?
Roi och Cameron reste invirade i ett presenningsnystan.
En underbar illusion där, hur noga polisen än sökte,
såg de dem aldrig.
De färdades 645 kilometer som om de åkte sovvagn…
…under stjärnorna.
Vi är redan i Spanien. Det där är Pyrenéerna.
- Var? - Där borta.
Varför har du jämt din handske?
Jag har haft den sen jag var 13.
Min mamma dog när jag föddes.
Det var tufft för pappa.
Han fick passa och uppfostra mig.
Killen som dödade hans fru.
Vi blev två män som var arga på världen.
Jag för att jag var moderslös och för att pappa hatade mig…
Han för att han saknade sin fru och hatade sin son.
Jag var så arg.
Jag kunde inte sitta stilla i skolan.
Så jag stack vid lunchtid.
Vart stack du?
Till en ödetomt.
Med gräddan av eliten, som du kan ana.
Vi klådde upp varandra för allt möjligt.
En boll, en cykel, en tjej…
När jag kom hem,
hade skolan redan ringt.
Pappa satte mig på en stol,
och sa med sin hårdaste röst:
"Jag ska lära dig sitta stilla i skolan."
"Det heter självbehärskning."
Det heter självbehärskning. Du ska lära dig att inte slåss.
Att inte göra som du vill.
Lägg handen här.
Vadå, "nej"?
Sen brände han mina knogar.
Med sin cigarett.
Den jäveln tog god tid på sig.
Ser du att du kan sitta stilla?
Så jag rymde.
Min tjuvkarriär började när jag var 13.
Jag visste inget om konsten att stjäla.
Vid 17 hade jag varit i rätten tre gånger. Jag hade klippkort på ungdomsanstalten.
Men då träffade jag Berlin.
Jag är ledsen.
Varför?
Jag berättade om mitt, men du har också haft det tufft.
Är geten också från den perioden?
Den var Berlins idé.
Jaså?
Han sa: "Du och jag har djävulen inom oss."
"Nästa gång djävulen kallar…
…och du tänker spräcka nåns skalle och lämna honom att dö…
…ser du på tatueringen
och besegrar honom."
Minns du killen från racet?
Jag spöade dig som fan!
Förr hade jag tagit en skiftnyckel och krossat skallen på honom.
Tack vare Berlin, såg jag på geten och vann.
Den stannar. Gör dig redo.
Kom.
Bruce och Keila flög 130 sjömil med båten med 300 hästkrafter.
De övergav den nära Angoulême.
De färdades ytterligare 190 kilometer på landsvägar
tills de nådde en ny farbar flod, Dordogne.
Varje byte av färdväg blev en branddörr.
Det började bli väldigt svårt att spåra dem.
Keila kom på hur de kunde segla säkert till mynningen i Bordeaux.
God kväll.
Ursäkta, har ni planer för imorgon?
Därifrån hade de bara ett par sjömil kvar till Spanien.
Det som kunde blivit en panikartad flykt förvandlades till en kryssning.
Vad kan vara mer romantiskt än att segla på Frankrikes floder?
Jag vill säga dig en sak.
Visst, absolut. Vadå?
Jag vet inte riktigt hur…
Jo…
Tack för att du räddade mig.
Det var det.
Med ormen och på sjukhuset och allt. Tack.
Det var så lite.
Jag har också nåt jag vill säga.
När jag bar dig på ryggen genom skogen
och du började glida när du blev svagare…
Och sen,
när du tog min hand i polisbilen, kände jag knappt din puls.
Jag trodde du skulle dö.
Då insåg jag hur ont det skulle göra att förlora dig.
Och om jag lyckades rädda dig,
tänkte jag inte nöja mig med att bara umgås efter stöten.
Eller skicka julkort till varandra.
Visst, jag kan fortsätta stöta på dig resten av livet.
Men kvinnor som du ser aldrig män som jag.
Jag vet inte vad som händer imorgon.
Därför säger jag det.
Jag tror jag börjar älska dig lite.
Och då menar jag mycket.
Här skiljs vi åt.
Du har dina burkar, jag har mina.
Vet du hur du når din turkiska kontakt?
Ja, han heter Burak.
Min kontakt är också turk, Ercan.
Om allt går bra, ses vi om tre dar.
Var försiktig.
Du också.
Säg att det här aldrig händer igen.
Lova. Lova mig det. Lova.
Jag kan inte behärska mig längre.
Det lovar jag.
Samtidigt, i utkanten av Paris,
sattes en fjärde vägspärr upp 60 kilometer från huvudstaden.
SPANIEN
Det blev allt svårare att färdas på vägarna.
Därför blev vi två såna där motionärer
som folk beundrar när de når toppen och tänker:
"Vilka imponerande typer."
Det tog oss fyra dar att korsa Frankrike, topp för topp.
Vi tog oss genom ogästvänliga platser.
Vi avvek aldrig från bergen.
Och vi var de sista på plats.
Vi väntade i avskildhet på en underbar plats
tills stormen bedarrat.
Tills vi fallit bort från nyheterna.
Tills vi visste att polisen inte hade en enda tråd att dra i.
Den enda tråden som ledde till oss hölls av nån annan.
MADRID - FEM MÅNADER SENARE
Jag tänkte resa till södra Argentina. Det ser jag fram emot.
Du skulle säkert älska det.
Det finns många naturälskare där.
Var blev du av?
Vi har tillbringat natten ihop,
men du har gett mig högst tio minuter.
Jag försöker komma över en olycklig kärlek.
När jag såg dig trodde jag att det kunde bli mitt gamla livs sista natt.
Och mitt nya livs första.
Men i morse kände jag samma tomhet.
Vi ska nog gå nu.
Ja. Ja, det tror jag.
Jag har gömt mig där i sju dar.
På kaféet du berättade om.
Varje gång jag är i Madrid går jag till samma ställe,
Café Buenos Aires.
Igår såg jag dig äntligen. Jag blev arg och ville polisanmäla dig.
Vålla dig samma smärta som du vållade mig. Men du var med en kvinna.
Och mitt hjärta hoppade över ett slag.
Jag insåg att min önskan att hämnas var självbedrägeri.
Jag ville träffa dig.
Det var det enda jag ville.
Jag har inte kunnat sluta tänka på dig.
Den där kvinnan
var ett försök att glömma dig.
Men det gick inte.
Hur kan jag tro dig? Jag såg allt på ditt hotellrum.
Tubkikarna, modellen…
Till och med en pistol.
Och ändå är jag en sån idiot
att om du sa att du inte var tjuv
så skulle jag tro dig.
Det är lögn, det kan jag inte säga.
För det första heter jag Andrés.
Andrés de Fonollosa.
- Bravo! - Jag har ljugit mycket för dig.
Men jag hade inget val.
Det råkade bara bli så…
…att jag föll för dig när jag spionerade på din man.
Handlöst.
Ja, för fan!
Du får 20 år för det här. Vi har dig.
Jag såg dig stiga upp om natten.
Läsa i vemod. Dansa.
Ta för dig av världen med din hund.
Jag ville vara hunden
för att vara kopplad till dig resten av livet.
Men jag kunde varken avstå från det ena eller det andra.
Du måste inse att jag inte kunde säga sanningen.
Jag kunde inte stoppa rånet heller.
Nej, jag kan inte.
Nej. Jag måste gå på toa.
Där borta.
Åt helvete med allt.
Så klart att jag kan.
Nu sticker vi.
God dag.
Vad för er hit, biträdande inspektörer?
Jag säger aldrig nej till en Parisresa.
Vi har kommit för en uppdatering av fallet.
Det går fort.
Teknikerna har analyserat och katalogiserat dna-fynden
från hotellrummet och husbilen.
De samlade in över 2 580 olika prover.
Det var som om biologiska spår
av alla folk och kontinenter hade spridits överallt.
Ingen av dem finns i nåt register så vi har inget att jämföra dna:t med.
Det här är allt vi har.
Några spökbilder gjorda med hjälp av olika vittnen.
De vann kanske det här slaget,
men de kommer att stjäla igen.
Och då väntar vi på dem.
Vi har nåt viktigt att säga dig.
Inga pengar kan gottgöra smärtan och förnedringen du vållade mig.
För att inte nämna följdskadorna, som att du sänkte mitt äktenskap.
Jag går rakt på sak.
Vi vill ha 40 procent av bytet mot min tystnad.
Alla poliser i världen vill ha informationen jag har om dig.
Och vad är det för information?
Jag behöver inte upplysa ett proffs som du om att vi har kopior på bandet.
Det här är de andra tre banden.
Från ditt rum, från kassaskåpet och från handskfacket i bilen.
De är raderade.
Och innan jag glömmer det, ledtråden du glömde i badrummet.
Tejpen med märke efter mikrofonsladden.
Jag har också nåt att säga.
Du borde tacka mig för följdskadorna som uppstod.
Jag sänkte inte ditt förhållande med François.
Det låg på sjöbotten när jag kom.
Han nån du bodde med ett tag, inte ditt livs kärlek.
Han älskade dig kanske på sitt mediokra vis,
men han kunde inte göra dig lycklig.
Jag påminde dig om hur lycklig du kan vara.
Och du påminde mig om det.
För det andra,
vårt äventyr var inte bara en kul affär.
Det är äkta. Det är sann kärlek.
Det har överlevt de här månaderna som vi inte har setts. Riskerna.
Avståndet.
Smärtan.
Vi kunde inte hejda oss när vi sågs igår.
Du kom för att utpressa mig, och jag kände det på mig.
Vår kärlek är äkta.
Den är ohejdbar.
Det kan du aldrig ignorera. Det är elefanten i rummet.
Om än en utrotningshotad elefant.
De flesta dör utan att ens ha varit nära att uppleva nåt liknande.
Du lurade mig.
Du utnyttjade mig.
Nej, jag hade inget att vinna på att vara med dig.
Tvärtom hade jag allt att förlora,
och ändå skulle jag göra om allt bara för att få träffa dig igen.
Och för det tredje,
även om du inte längre har några bevis att utpressa mig med,
godtar jag utpressningen.
Men du ska veta
att alla smycken och ädelstenar
görs om till nya smycken i Turkiet.
Vi måste omvandla materialet
för att inte bli påkomna med komprometterande bevis.
Det här är första betalningen. Den kom precis från Ankara.
Det är 3 800 000 euro.
Jag skickar resten av pengarna när jag får dem.
- Låter det bra? - Ja.
Det låter bra.
FRANKRIKE
Vem vill ha en trygg kärlek?
Ibland har vi inget val.
Men ni håller nog med om att galenskapen och svindeln
den farliga kärleken ger är mycket mer spännande.
Smygandet.
Man riskerar sitt liv.
Det är allt eller inget på smärtans och begärets berg- och dalbana.
23 JUNI BLUE MOON BAR JAG ÄLSKAR DIG
Man lever med hjärtat på utsidan så länge kärleken varar.
Kärleken är det enda som gör livet värt att leva.
Glöm aldrig det.
Jag har haft några bakslag. Jag har mist min del av bytet.
Vi måste stjäla igen.
Utmärkt.
Det här semesterlivet tråkar ut mig.
Undertexter: Jessika Johansson