Zastavte palbu!
Všichni zpátky.
Tady komisař Lavelleová. Zahoďte zbraně
a vyjděte ven s rukama nad hlavou.
Ty zbraně nezahodíme.
Jestli chcete ty klenoty, proč si pro ně nedojdete?
Dám vám důvod. Já je nemám, takže mě potřebujete živýho.
A dám vám ještě druhej důvod. Jestli vejdete dovnitř, umřeme. Stejně tak ale
tři nebo čtyři z vás, který vezmem s sebou.
Nemám co ztratit a vy můžete hodně získat, takže bude lepší vyjednávat.
O čem přesně tu chcete vyjednávat?
Dejte mi pět minut na rozmyšlenou.
Prozatím chci, aby zmizeli ty čtyři chlapi, co jsou za dodávkou.
Týme tři, opusťte pozici.
Opusťte chodbu. Toto není cvičení, ale stav nouze. Spořádaně odejděte.
Opakuji, odejděte.
Opusťte chodbu. Toto není cvičení, ale stav nouze. Spořádaně odejděte.
Dělejte! Ustupte stranou!
Brucei?
Hej. Jdeme. Pojď.
Dohlídni na ty dva, jo?
Anesteziolog?
Tohle vám zabavuju
Drž se.
Brucei?
Neviděl jsem ho.
Jak že už to je dlouho?
Co já vím? Šest minut.
Šest a půl minuty.
Pět minut už vám dávno vypršelo.
Musíte mi ukázat, že jste ochotni spolupracovat.
Dobře. Řeknu vám, kde je půlka těch klenotů.
Jsou ve schránce na 33 rue Maxime Girald v Paříži.
Ověřte si to a promluvíme si.
- Okamžitě na tu adresu pošlete tým. - Hned to bude.
Všimla jste si, jak ten megafon vždycky vyjede ze stejnýho místa a stejnou
rychlostí?
No, přesně to jsem si taky říkala.
Kurva, Roii. Jdou tam.
To je jedno. Utíkej.
Moc hezký. Připravili pro nás loutkový divadlo.
Jsou slepý.
PAPÍROVÝ DŮM: BERLÍN
Láska jako má
Je jen jediná.
Jen jediná.
Nikdo tě nebude milovat jako já.
Protože moje láska je jako rozbouřené moře.
Moje láska je jako zuřící vichřice.
Moje láska proletí vzdáleností i časem.
Miluju tě celou svou duší i tělem.
Miluju tě jako chlapec svou budoucnost.
Miluju tě jako stařec svou minulost.
Miluju tě.
Tudy.
Kurva.
VÝBĚROVÉ OVOCE Z VALENCIE 1984
Vidíš ten obchod?
Běž tam a kup lepicí pistoli na koberce, jasný? A s nikým nemluv, dobře?
Ušli jsme tím kanálem asi 400 metrů. Pokračujeme dál.
Je tu jen jeden tunel.
- Komisař Lavelleová. - Komisaři.
Něco máme.
Forenzní tým našel po celém Polignacově bytě podezřelé otvory.
Jeden byl v kmenu palmy. Myslím, že ho někdo pečlivě zamaskoval.
Všechny o průměru devět milimetrů.
Co to znamená?
Podle zprávy v nich mohly být ukryté kamery.
Pokud monitorovali
ředitele aukčního domu, tak to znamená, že ho nejspíš můžeme vyloučit
jako podezřelého.
Díky.
Právě jsem mluvila s několika forenzními experty ve Španělsku.
Na trhu je jenom jedna taková devítimilimetrová kamera, co je schopna
přenášet obraz a zvuk bezdrátově.
Jejich vlnová frekvence má dosah 100 metrů.
To znamená, že ty co Polignaca špehovali, museli být ve stejný budově.
Něco lepšího. V budově přes ulici.
Hotel Gioconda. Dokonalý místo na to někoho špehovat, protože si nikdo nebude
všímat, kdo kam chodí.
Mají tam bezpečnostní kamery.
Počkám na vás v hotelu.
Týme pět a týme tři, běžte nahoru.
Dej si nohy pod tuhle tyč.
A tady týhle se drž rukama.
Roii, můžu se zeptat, co to děláme?
Plachtovej sendvič.
Co?
Jak jsi na tom s břišníma svalama?
Blbě.
Zkus dejchat pomalu. Musíme snížit svůj tep.
Čeká nás totiž dlouhá cesta.
Simón je ten lupič.
Cos viděla?
Dalekohledy mířící do našeho bytu.
Má tam dokonce maketu aukčního domu.
Fotky klenotů a… taky pistoli.
Proboha.
A co budeš dělat?
Co budu dělat?
Zavolám na policii.
Policie, prosím.
Dobrý den. Jmenuju se Camille Polignacová.
Potřebuju mluvit s komisařem Lavelleovou o tý krádeži klenotů.
Vydržte, prosím.
Kvůli Simónovi jsem dala v sázku svůj život, Susi.
Přišli jsme vám vrátit dokumenty a zařízení, co patří vašemu manželovi.
Potřebuju otevřít ten sejf.
Já ten kód neznám.
Já jsem ten kód neznala. Zdá se, že jsem žila s mužem, kterýho jsem ani neznala.
Mám pocit, že za poslední dny tu větu říkám až moc často.
NEZAPOMEŇ NA MĚ
Kde to všechno tvůj manžel měl?
Měl to sejfu ve svojí kanceláři.
Policie se do něj prořezala, protože jsem neznala kód.
KDYŽ JSEM TĚ VIDĚLA NAPOSLEDY,
CELÝ VEČER JSEM POSLOUCHALA „YOU KNOW I'M NO GOOD“. SOPHIE
Paní Polignacová?
Ano, pořád jsem tu.
Tady inspektor Laurent. Komisař je nyní v terénu.
Snažíme se ji sehnat. Vydržte, prosím.
Dobře.
François má dítě a neřek ti to.
A já jsem po něm chtěla dítě víc než osm let.
Tohle si vůbec nezasloužíš.
A kdo je ta paní?
Nejspíš jeho tchýně. Druhá tchýně.
Ten kluk vypadá úplně jak François.
Je to pěknej sráč. Tvůj François.
Komisař Lavelleová.
- Přerušilo se to. Zavolejte jí. - Jistě.
Díky.
Ta žena ti ukradla tvou kartu od hotelu. Co myslíš, že právě teď dělá?
To je mi jedno. Už jsem dostal novou. Musíme si pospíšit.
Určitě už volá na policii, aby toho svého manžílka dostala z vězení.
Nevím, jestli to udělá, ale bude o tom přemejšlet.
To nám může dát šanci odsud vypadnout.
Deset minut. Maximálně 15.
No nevím, nevím.
Myslím, že děláme obrovskou chybu.
Měli bychom zmizet z Paříže.
Nemá cenu utíkat, když to tu necháme plný stop.
Naší jedinou šancí, abysme zůstali volný, je nezanechat tu žádnej důkaz, co by je k
nám přivedl.
Máme tu muže a ženu, co by mohli být podezřelí.
Španělé, 30 let. Ukradli u nemocnice policejní auto.
Mají dva strážníky jako rukojmí. V Nevers.
- Nějaké fotky? - Ne.
Chci uzavřít všechny silnice v okruhu 30 kilometrů.
A helikoptéru, co oblast prohledá.
Pozor, všem jednotkám, hledáme hlídkový vůz 224-R.
Dva strážníci byli uneseni. Vůz naposled spatřen na A77, směr do Saint-Éloi.
Hledá nás celá Francie. Na zemi i ve vzduchu.
Musíme vyměnit auto.
ŘÍČNÍ PŘÍSTAV
Jeď tudy. Třeba tam bude nějaká loď.
Drž ty pistole pořádně.
PŘÍSTAV UZAVŘEN
Vlez tam. Dělej.
Jenom klid. Já vím, co dělám.
Mám tu osm miligramů Propofolu a osm miligramů Diazepamu na osobu.
Stejnou dávku jako na operaci srdce.
Užijete si deset hodin poklidného spánku.
Jako mimino.
Moc vám děkuju. Kdybyste nezastavili, možná bych už nežila.
Snad si odpočinete a nebudete trpět posttraumatickým syndromem. Sbohem.
Zkusím ukrást jednu z těch lodí.
Já se zbavím auta. Na.
Snad maj to auto pojištěný.
Jo, jasně.
Dali jsme se do pohybu.
Vypněte motor.
Co se to děje?
Vystupte z vozu a otevřete zadní dveře kamionu.
Nemám tam žádné zboží, pane.
Otevřou dveře. Chytni tu tyč a dej si na ni hlavu.
Až řeknu, prohni tělo co to jen půjde.
Teď.
Žádné zboží.
Můžete to zavřít.
Dobře, pane.
Lezou nahoru. Teďka opačně. Chytni se a prohni se dolů.
Dělej.
Už nemůžu.
Ale můžeš. Cameron, ty můžeš.
Čistý.
V pořádku. Můžete jet.
Už zas nastartoval.
Všechno hotové. Jdeme.
Počkej. Právě přijela policie.
Teď jsem přišla.
Prozatím jenom dvě auta.
Tak nás tvoje milenka nakonec udala.
Ne. Ne, ne, ne, ne. Tohle jsou dobrý zprávy.
Kdyby nás udala, bylo by tu deset aut, ale jsou tu jenom dvě.
Zjevně jdou po nějaký stopě. Budou se chtít podívat na kamery. To jsou špatný
zprávy.
Teď z pokoje odejít nemůžeme.
Berlíne?
Keilo, musíme se dostat do kamer v hotelu a heknout je.
To už jsem udělala. Všechno je pryč.
Policie je v lobby.
Musíš odklonit kameru na chodbě, abysme mohli odejít. Pak z harddiscu
smazat posledních pár hodin. Včetně svatby.
Nemůžu. Jsme na lodi uprostřed řeky a prcháme před policií.
Pokud to do čtyř minut neuděláš, tak jsme s Damiánem mrtví.
Co je?
Potřebuju lepší signál.
Komisař Lavelleová. Kriminálka.
Hledáme dva lidi, co tu minulý týden mohli být ubytovaní. Možná i déle.
No, vlastně nevíme kolik lidí, ale byli to Španělé.
Mohou to být dva hosté z hotelu, ale… nejsem si jistá.
No…
Moment.
Myslím, že ta holka byla v pokoji 113.
Ověřím to.
Mám slabej signál. Můžeš jet rychlejc? Chtělo by se to dostat k jinýmu opakovači
Jdu na to.
Tohle je zvláštní. Záznamy u těch hostů byly smazány.
Co ale vidím, tak jen jedné skupiny.
Promiňte. Jsou tu nějací Španělé, co zde v hotelu strávili 17 dní.
Pět se jich před pár dny odhlásilo. Jeden z nich se dnes vrátil. Je v pokoji s tím
posledním hostem.
Poněkud zvláštní muž, který nás nepustil dovnitř, abychom mu tam uklidili.
Je nahoře. Má pokoj 503.
Zavolejte posily.
- Frede, nikdo z hotelu neodejde. - Nikdo.
Můžem se někde podívat na záznam z bezpečnostních kamer?
Ano.
O ty kamery se postarám.
Pojďte se mnou.
Přineste univerzální klíč.
Tak co je, Keilo? Proboha.
Je to moc pomalý. Chce to lepší signál.
Musíme pryč z toho kaňonu, Brucei. Můžeš jet trochu rychlejc?
Víc z toho nevytáhnu.
Vy dva. Schody. Běžte!
Co je?
Za chvíli budem pryč z kaňonu. Brucei, rychlejc.
To jsou všechny bezpečnostní kamery?
Už bys měla mít signál. Jsme venku.
Mám to.
Funguje to.
Pospěšte si, kurva, rychle.
Mám tu ty záznamy.
Musím vybrat jenom ty, kde zrovna můžete bejt. Jinak to bude
až moc podezřelý.
Smaž všechno. Všechno. A okamžitě odpoj kameru na chodbě.
Hotovo. A teď kamery.
Nevím, která je ta chodba. Maj čísla, nejsou pojmenovaný.
Odpoj všechny.
Naléhavá situace.
Někdo nám tu v reálným čase vypíná bezpečnostní kamery.
Generální klíč.
Pospěšte si.
POSLEDNÍ KAMERA ODPOJENA
Kamery byly odpojeny.
Jdeme.
Už se blížíme.
Policie. Otevřete!
Jsou pryč, kurva, jsou pryč.
Pořád jsou někde v hotelu.
Uzavřete celý hotel. Nouzové východy i parkoviště.
Není po nich ani stopy.
ŽÁDNÝ SIGNÁL
Hele, z úcty k tobě jsem byla zticha.
Protože si všichni můžou žít svůj život, jak chtěj.
Ale tvůj manžel… Možná to není gangster jako Simón, ale je to taky pěknej křivák.
Nesrovnáváš mýho muže se zlodějem, co mě špehuje dalekohledy, že ne?
No, jistěže ne.
Ale tvůj muž tě přiměl věřit, že oba máte tuhle moderní love story.
Že jsi chodila v noci ven a užívala si život jako bohém, protože jsi byla volná.
Ale nebylas volná.
Bylas sama. A on mezitím…
Užíval si Nil na lodi, byl s jinou ženou, s nečekaným synem a náhradní
tchýní.
A ty teď chceš dostat z vězení jednoho šmejda, abys tam poslala jinýho?
No.
Připadám si hloupě.
A taky provinile.
Provinile snad ne. To vážně ne, koukni na mě.
Ukradla jsi něco?
Ne. Jistěže ne.
Máš dítě, o kterým ses z jakýhokoli důvodu zapomněla tak nějak zmínit?
Ne, ale měla jsem poměr.
Bože, Camille, to nesrovnávej.
Řeknu to naprosto jasně. V tomhle příběhu prohráli dva lidi.
Ty. Ty jsi v tý prohře na jasným prvním místě.
A druhej, co prohrál, je tvůj muž. Je jen jeden vítěz. Simón.
A ty teď musíš udělat to, že se staneš jedinou vítězkou, aby oba dva prohráli.
A jak přesně to mám podle tebe udělat?
Sebereš mu to, co chce nejvíc. Jeho prachy.
Ne. Ty ses zbláznila.
Camille. Zamysli se.
Zbláznila ses? To nejde. Chceš, abych konfrontovala muže, co možná tuhle loupež
plánoval roky? Nikdo neví, jak se sem dostal. Může bejt z organizovanýho
zločinu.
Je jedno, odkud je.
Znáš identitu chlapa, kterýho hledá polovina policejních složek na světě.
Stačí jeden telefonát, abys ho na 20 let strčila do vězení.
Co bysme z toho měly? Nic.
A pověz mi něco, Camille. Kdybys byla Simón, nevzdala by ses s radostí části
lupu, aby ses vyhnula vězení?
A jak velký části?
S 20 % bysme to nesehrály zrovna dobře.
A 60 by nás dostalo do maléru.
Správnou sumou je 40 %.
Točí se mi hlava.
A i kdybych na tu šílenost přistoupila, jak jako Simóna najdeme?
To je ta náročnější část plánu.
Uvidíme se pak.
Dobře, kámo, tak v jedenáct.
Ahoj, kluci, my dva jsme z pořadu „Rozhodnutí je zlato“.
Máte deset sekund, abyste se rozhodli.
Nabízím vám…
Patnáct tisíc éček za vaše motorky. Berte nebo nechte bejt. A startujeme právě… teď.
A přesně tak jsme uprchli.
Lidi si myslí, že při útěku musíte utíkat tak rychle, jak jen dovedete, ale vězení
jsou plný takovejch rychlejch lidí.
Je třeba obrátit se na mistry. Houdini, Copperfield…
který zmizej přímo nám před očima a všem zbyde jen jedna otázka… Jak to udělali?
Co se týče Roie a Cameron, ty odjeli zabalený v plachtě.
Úžasná iluze. Ať už se policie snažila sebevíc, neměli šanci si jich všimnout.
A tímhle způsobem urazili 645 kilometrů, jako by byli v lůžkovým voze.
Přičemž pozorovali hvězdy.
Už jsme ve Španělsku. To jsou Pyreneje.
Tohle?
Jo.
Proč furt nosíš tu rukavici?
Mám ji už od třinácti.
Máma umřela při porodu a tátu to dost zasáhlo.
Musel se o mě starat a vychovat mě.
Člověka, co zabil jeho ženu.
Tak z nás byli dva lidi, kterejm to svět posral.
Já jsem neměl matku a otec mě nesnášel. A on už neměl ženu a nesnášel
syna.
Měl jsem v sobě plno zlosti.
Nedokázal jsem dlouhý hodiny sedět ve škole, a tak jsem se vypařil vždycky kolem
poledne.
A kam jsi chodil?
No, na pole… spolu s ostatní „elitou“, jako já.
Kurva, mlátili jsme se kvůli všemu. Kvůli míči, kvůli kolu… kvůli holce.
A když jsem přišel domů, no… tak už volali ze školy.
Otec si mě posadil na židli…
A pak mi jak drsňák řek…
Já tě naučím, jak v klidu sedět ve třídě.
„Jde o sebeovládání. “
Jde o sebeovládání. Naučíš se nechodit se rvát.
A nedělat si, co se ti sakra zlíbí.
Dej ruku na stůl.
Jaký ne?
A pak mi pálil klouby.
Svojí cigaretou.
Dával si na čas, čůrák jeden.
Vidíš? Dokážeš sedět v klidu.
A tak jsem utek.
Ve 13 začala moje kariéra zloděje.
Ale o umění zločinu jsem nevěděl nic. Do 17 jsem byl u soudu třikrát.
A do polepšovny jsem chodil tak často jak na bowling. Pak jsem potkal Berlína.
Omlouvám se.
Za co?
Vykládala jsem ti o svejch problémech a tys měl svý vlastní.
A ten kozel je taky z tý doby?
Berlínův nápad.
Vážně?
Řek mi: „Oba v sobě máme ďábla.
Tak až tě ten ďábel zase zavolá… a budeš chtít někomu rozbít hlavu a nechat
ho mrtvýho u cesty…
koukni se na něj…a zmlať toho ďábla. “
Pamatuješ toho chlapa ze závodu?
Nakopal jsem mu zadek!
Dřív bych si šel do kufru pro hasák a rozmlátil mu s tím hlavu.
Ale díky Berlínovi jsem se kouk na kozla… a vyhrál.
Kamion zastavuje. Připrav se.
Pojď.
Bruce a Keila pádili na člunu o výkonu 300 koní rychlostí přes 200 kilometrů za
hodinu.
A kousek od Angoulême ho opustili.
Potom po venkovskejch cestách urazili dalších 190 kilometrů, dokud nenarazili na
další splavnou řeku. Dordogne.
Každá změna trasy byla pojistkou.
Sledovat jejich stopu bylo nesmírně těžký.
Keila dostala nápad, jak bezpečně doplout až do Bordeaux.
Dobrý večer.
Promiňte, máte nějaký plány na zítřek?
Odtamtud už to do Španělska bylo jen pár kilometrů po moři.
To, co mohl bejt útěk plnej paniky, se změnilo na vyhlídkovou plavbu.
A co by může bejt romantičtější, než se plavit po řekách Francie?
Brucei, chci ti něco říct.
Jo, jo, jistě. Povídej.
No, nevím přesně… jak. Děkuju za záchranu.
To jsem chtěla říct. S tou zmijí. A v nemocnici. To všechno. Děkuju.
Není zač.
Já ti vlastně chci taky něco říct.
Když… jsem tě v tom lese nes na zádech a cejtil jsem, že sklouzáváš, protože ti…
docházej síly,
nebo pak
v tom policejním autě, když jsi mě držela za ruku
a já sotva cejtil tvůj puls…
myslel jsem, že zemřeš.
A pak mi došlo, jak moc by mě ranilo, kdybych tě ztratil.
A že když tě zachráním… nebude mi stačit, když spolu pak někdy zajdem na
kafe.
Nebo že si po telefonu popřejem veselý Vánoce.
Vím, že můžu zbytek života strávit tím, že tě budu balit
a vědět, že žena jako ty by si mě nikdy ani nevšimla.
Nemám tušení, co se stane zejtra.
A proto ti to radši řeknu hned.
Myslím, že tě začínám milovat. Celkem dost.
Tady se rozdělíme.
Vezmeš svý konzervy a já svý.
Víš, jak kontaktovat toho Turka?
Jo, jmenuje se Burak.
Můj je taky Turek. Erkan.
Když to vyjde, uvidíme se za tři dny.
Opatruj se.
Ty taky.
Tohle už se nikdy nestane.
Prosím. Slib mi to. Odpřisáhni to.
Už bych to nedokázala zastavit.
Přísahám.
Mezitím na okraji Paříže začal vznikat čtvrtej okruh a to 60 kilometrů od
hlavního města.
Odjet po silnici začalo bejt hodně složitý.
A tak se z nás stali dva sportovci, na který se díváte s obdivem, když dojedou až
na vrchol hory a říkáte si:
„Ty lidi maj tolik cti a odvahy. “
Trvalo nám čtyři dny, než jsme projeli Francii od jednoho vrcholku k druhýmu.
Přes ty nejnehostinnější místa.
Aniž bysme někdy opustili hory.
A tak jsme dorazili jako poslední.
Uchýlili jsme se do ústraní na úžasném místě, dokud se všechno neuklidnilo.
Dokud jsme nepřestali bejt ve zprávách. A nebylo nám jasný, že policie už nemá
absolutně žádnou stopu.
Jedinou stopu, která by je k nám mohla dovíst, měl v rukávu někdo jinej.
KAVÁRNA BUENOS AIRES
Už se nemůžu dočkat.
Podle mě bys byl… vážně nadšenej.
Protože je tam spousta přírody… Co je s tebou?
Byli jsme spolu celou noc, ale přijde mi, že skutečně jsi se mnou nebyl dýl jak
deset minut.
Upřímně se dost snažím překonat nešťastnou lásku.
Když jsem tě včera viděl v baru, říkal jsem si, že by to mohla bejt poslední noc
starýho života a první toho novýho.
Ale ráno jsem cejtil zase stejnou prázdnotu.
Myslím, že bysme už asi měli jít.
Ano. Jo, já taky.
Schovávala jsem se tam sedm dní.
V tý kavárně, o který jsi mi tenkrát řek.
Vždycky, když jedu… do Madridu, navštívím takový. Kavárnu Buenos Aires.
A včera jsem tě… konečně viděla.
Zuřila jsem a chtěla tě udat.
Abych ti oplatila všechnu tu bolest, cos mi způsobil.
Ale byl jsi s tou ženou.
A… srdce mi z toho zaplesalo.
Uvědomila jsem si, že s tou pomstou lžu do kapsy akorát tak sama sobě.
Chtěla jsem tě vidět, Simóne.
Nic víc jsem nechtěla.
Taky jsem na tebe nedokázal přestat myslet. Ta… žena,
byl jsem s ní jenom abych zapomněl na tebe.
Ale nešlo to.
Jak ti můžu věřit? Byla jsem v tvým pokoji a všechno jsem viděla.
Ty dalekohledy… tu maketu… i tu pistoli.
A i tak jsem tak blbá, že kdybys mi řek, že nejsi ten zloděj, věřila bych ti. Ano,
věřila bych ti.
To nemůžu říct, není to pravda.
Především, jmenuju se Andrés. Andrés de Fonollosa.
Bravo.
Řekl jsem ti až moc lží, Camille.
Ale chci, abys věděla, že jsem neměl na výběr.
Prostě se stalo, to…
že při špehování tvýho muže, jsem se do tebe zamiloval. Beznadějně.
Ano. Za to tě čeká 20 let. Máme tě.
Vídal jsem, jak jsi v noci vstala. Četla, byla smutná, tančila…
Šla sis ven se svým psem užívat život.
A já chtěl bejt tím psem.
Po zbytek života bejt po tvým boku.
Ale… ani jedný z těch dvou věcí jsem se nemoh vzdát.
Musíš to pochopit, nemoh jsem ti říct pravdu.
A určitě jsem nemoh zastavit tu loupež.
Ne, nemůžu.
Nemůžu. Musím do koupelny.
Ta je tam.
K čertu s tím vším.
Ano, můžu. Jistěže můžu.
Vypadnem odsud.
Mé milé dámy? Co vás sem přivádí?
No, cestu do Paříže nejde nikdy odmítnout.
Přišly jsme si pro informace ohledně případu.
Budu stručná.
Forenzní oddělení analyzovalo a vytvořilo seznam DNA nalezených v hotelovém pokoji a
také v tom karavanu.
Bylo nalezeno více než 2580 různých vzorků.
Jako by tam byly rozházeny zbytky všech ras… ze všech kontinentů planety. Totální
bordel.
A samozřejmě u žádného není shoda s těmi, co máme v databázi.
Nic víc než to nemáme.
Teda kromě náčrtků či skic od různých svědků.
Možná, že tuhle bitvu vyhráli,
ale zas budou krást. A my na ně budeme čekat. Dostanem je.
Musíme ti říct něco důležitýho.
Žádný peníze mi nemůžou vynahradit bolest a ponížení, cos mi způsobil.
Nemluvě o vedlejších škodách. Třeba zničení mýho manželství.
Půjdu k věci.
Chceme 40 % z lupu výměnou za moje mlčení.
Informace, co na tebe mám, by chtěly policie po celým světě.
A jaký informace to přesně máš? Mohu-li se ptát?
Profesionálovi, jako jsi ty, nemusím říkat, že jsme si udělaly kopie.
Tady jsou ty další tři pásky.
Tahle je z pokoje, tahle ze sejfu a tahle z přihrádky v autě.
Už jsou samozřejmě smazaný.
A abych nezapomněl, to je ta stopa, cos nechala v koupelně.
Lepicí páska s otiskem od kabelu k mikrofonu.
Taky ti chci něco říct.
Za ty vedlejší škody, které jsi tak vypíchla, bys mi měla poděkovat.
Nebyl jsem to já, kdo zničil tvůj vztah s tvým mužem.
Když jsem přijel, váš vztah už byl na dně moře.
Byl tvým dočasným spolubydlícím, ne tvou láskou.
Možná tě miloval svým průměrným způsobem, ale nebyl schopen učinit tě
šťastnou.
To já ti připomněl, jak šťastná můžeš bejt.
A ty zas mně.
Zadruhý, nebyla to jenom nějaká aférka pro zábavu.
Je to pravý. Pravá láska.
Přežila přece všechny ty dlouhý měsíce, co jsme se neviděli, všechny ty nástrahy,
tu vzdálenost,
tu bolest.
Proč jsme se nedokázali ovládnout, když jsme se včera viděli, když jsi mě přišla
vydírat
a já vycítil, proč jsi tady?
Protože je to skutečný. A taky nezastavitelný.
Nemůžeš to ignorovat, ať se snažíš sebevíc. Je to naprosto zřejmý.
A vlastně naprosto výjimečný. Protože většina lidí umře, aniž by se k tomu vůbec
přiblížila.
Oklamals mě. Využil jsi mě.
Ne, Camille, tím, že jsem byl s tebou, jsem neměl, co získat. Naopak.
Moh jsem tím jen ztratit, ale všechno bych to tisíckrát risknul znova, jen abych tě
mohl znova poznat.
A zatřetí, i když už nemáte důkaz, kterým mě chcete vydírat, přijímám vaši nabídku.
Ale měly byste vědět, že ze všech těch, klenotů a drahých kamenů
teď v Turecku dělaj úplně nový šperky.
Musíme to zboží změnit, aby nás nechytili s usvědčujícím důkazem.
Tohle je první splátka, co jsem zrovna obdržel z Ankary.
Tři miliony, osm set tisíc euro.
Zbytek peněz vám pošlu, až se k nim dostanu. Je to v pořádku?
Ano. Je to v pořádku.
Kdo stojí o pohodlnou lásku?
Občas nemáme jinou možnost.
Budete se mnou ale souhlasit, že šílenství a závrať z nepatřičný lásky je mnohem víc
vzrušující.
To utajování, vzrušení z riskování vlastního života,
vsázet na všechno nebo nic, všechny ty vzlety a pády touhy a bolesti jako na
horský dráze.
Cítit to. Tak dlouho, dokud to trvá. Cítit to naplno.
Láska je jedinej důvod k životu. Nezapomínejte na to.
Objevily se nějaký překážky a já přišel o část svýho lupu.
Budeme muset krást znova.
To je dobře. Začínalo mi připadat, že ty prázdniny jsou moc dlouhý.