Dumnezeule!
Tocmai când voiați să deveniți părinți…
…când voiați să deveniți părinți…
Voiați să deveniți părinți…
Crezi că o persoană
care vrea un copil ar da un jaf de 44 de milioane de euro?
În plus, el a fost singurul care a atins bijuteriile.
Au fost furate din seiful la care doar el avea acces.
N-are nicio logică. Ar fi cel mai stupid jaf al secolului.
Cel mai stupid și absurd jaf,
dar viața nu…
Și cum rămâne cu toate probele pe care le are poliția?
Dacă au spart casa?
Desigur. Nu punem alarma noaptea.
Cineva ar fi putut să intre și să-i ia cheile, hainele, mașina, totul!
Camille, nu neg faptul că există hoți bolnavi și psihopați.
Dar mi-e greu să cred că cineva poate fi atât de ciudat
încât să se ducă acasă la victimă după un asemenea jaf.
În plus, prin natura lor, hoții fură și fug.
Nu.
Soțul meu n-ar fi plecat cu telefonul pornit
și nici n-ar fi dus bunurile în casa de la țară.
Îi plac filmele cu jafuri. Știe toate astea.
Și eu sunt pasionat de filmele cu jafuri.
Suntem împreună de opt ani.
Știu că François e o persoană minunată.
Poate că poliția are îndoieli, dar eu nu am.
Decisesem să-mi părăsesc soțul, odată ajunsă în Paris.
Dar, după tot ce s-a întâmplat,
nu-l pot lăsa pe François în închisoare, singur și acuzat pe nedrept.
FABRICA DE BANI BERLIN
Avem destule dovezi împotriva dvs.
pentru a vă trimite la închisoare cel puțin 15 ani.
Înțelegeți?
V-aș putea scurta sentința, dacă ați coopera.
Dar grăbiți-vă!
Trebuie să-i arestăm pe complicii dvs.
Dnă comisar, nu vreau decât să vă ajut,
dar nu înțeleg ce se întâmplă.
Foarte bine.
Deocamdată, îi voi cere judecătorului să vă trimită în arest preventiv.
Conturile dvs. vor fi blocate și bunurile vor fi puse sub sechestru.
Mă obligați să lansez o operațiune de anvergură,
dar vă asigur
că bijuteriile nu vor părăsi Franța.
Blocați drumul!
Puneți lanțul!
Fiți calmi!
- Ce faci? - Dacă intră poliția, ies pe trapă.
Calmați-vă! Ne-am ocupat de tot.
Vezi? Nu știi asta.
Cred că se știe până acum.
Dacă am fost filmați sau ne-au localizat rulota?
Ce fac ăștia?
- Încetează! - Dacă ne opresc, sar.
Mai sunt polițiști pe drum. Te vor vedea! Închide trapa!
- Oprește la casa aia! Nu-l vor vedea. - Și tu?
- Opriți! - Pune-le la loc!
Suntem în vacanță cu familia!
Ai grijă! Îl lovești!
Sunteți nebun?
Era să mă călcați.
Scuze. Suntem spanioli. Nu vorbim franceza.
Era să mă omorâți.
Îmi pare rău. Nu v-am văzut.
Mă certam cu fiul meu…
De ce vă certați?
Voia să ne oprim ca să mâncăm. E a doua oară în două ore.
Adolescenții ăștia…
Sunt ca niște piranha.
Actele, vă rog!
Și deschideți ușa!
Sigur.
Martita, scumpo, dă-mi actele…
Și deschide ușa!
Stați pe loc!
- Dincotro? - Din Versailles.
După câteva zile la Paris, ieri am fost la Versailles.
Puteți demonstra asta?
Ignorând punga cu sandviciuri.
Sau suvenirurile.
Nu știu…
Nu sunt sigur.
Să văd…
Asta nu…
Iat-o!
Cred că asta e.
Ați părăsit hotelul la 14:40.
Ce caută o familie spaniolă pe drumurile din Franța acum?
Ei nu fac școală? Sunteți în vacanță?
Nu e chiar vacanță.
E o călătorie în onoarea mamei noastre.
- De rămas-bun. - A murit acum trei săptămâni.
Visul ei era să facem călătoria asta, dar n-am mai avut timp.
Aici e mama voastră.
E ilegal să transporți cenușa unei rude fără autorizație.
Ne vor lăsa în pace cutiile.
Cu alte cuvinte, niciun polițist nu va sâcâi
o familie în doliu.
Va fi cu noi până la Munții Pirinei.
Și după aceea.
Țara asta interzice împrăștierea cenușii fără autorizație.
Nici cenușa nu poate fi transportată.
E o problemă de mediu.
Prin incinerare se degajă substanțe poluante.
Metalul de la implanturi dentare și proteze articulare.
Înțelegeți?
Asta e legea. Nu puteți călători cu asta.
- Ce înseamnă asta? - Ne-o luați pe mama?
Zău așa! E complet absurd.
Asta n-ar trebui să fie țara cu libertate, egalitate și fraternitate?
- Calm! - Taci, José Luis! Așază-te!
Așază-te!
Să vedem urna!
Și conservele.
Opriți-o!
Mâinile sus!
La pământ!
Dă-i drumul!
Nu, vă rog!
Dă-i drumul!
Nu! Vă rog, nu…
Lăsați-o! E doar un copil!
E doar un copil!
- E în regulă. - Mamă…
Verificați totul!
Căutați cât vreți!
Dar lăsați-ne în pace!
Ați tras într-un copil.
De ce a fugit? S-a pus singură în pericol.
Urcați-vă-n rulotă și continuați-vă drumul!
Ai fost grozavă.
Meriți un Oscar.
Ca Penélope Cruz.
Sună-i pe Keila și Bruce!
Deși poliția continuă operațiunea,
jaful de la casa de licitații Chez Viénot nu a fost confirmat.
Un cuplu în vârstă și ginerele lor au fost uciși
într-un jaf în orașul Nevers.
E vorba despre un cuplu tânăr. Au tras în victime de peste 20 de ori.
Alo!
Tot în autobuz? Răspunde cu „da” sau „nu”!
- Da. - Au pus filtre.
Poliția ne-a zis că e o serie de puncte de control.
Noi am trecut de unul. Mai bine vă opriți.
Coborâți din autobuz la următoarea stație!
- Da. - Urcați pe munte!
Ridicați-vă cortul într-un loc izolat!
Îl demontați în zori și o luați pe jos. Evitați drumurile! Luați-o prin pădure!
- Ne-am înțeles? - Da.
Rămânem în camping trei zile, până se mai potolesc lucrurile.
- În toiul acțiunii? - Da.
E mai rău să fugi decât să rămâi unde nu ești căutat.
Te caută pe drumuri, nu pe iazuri.
Acolo vom merge.
Știu că nu ți-a trecut, dar vorbești cu mine puțin?
Cred că te văd zâmbind.
Îți venea să râzi.
Haide! Putem vorbi în timp ce mergem, nu?
Uite ce e, Bruce!
Avem de făcut o treabă. Nu suntem nici prieteni, nici colegi.
Nu-i nevoie să ne dăm prieteni sau să ne facem urări de Crăciun.
Și nici să vorbim în timp ce mergem.
După ce terminăm treaba, ciao!
Eu nu o să tac.
Nu știu ce să spun.
M-au rănit vorbele ei.
Mai bine tac.
Oprește!
Voi vă ocupați de bricolaj, eu de grădinărit.
- Ai nevoie de ajutor? - Nu.
Dau un ocol.
Decisesem să îmi părăsesc soțul și să vin cu tine.
Știu că François e o persoană minunată.
Bună ziua, domnule.
Dacă știți perioada șederii dvs, vă rugăm să ne-o comunicați!
Rămân pe termen nelimitat. Mersi!
Doriți s-o trimitem pe menajeră
să vă schimbe așternuturile?
„Nu deranjați” e pe ușă de câteva zile.
Lucrez și nu am nevoie de nimic.
Regret, trebuie să răspund. Mulțumesc.
Poliția a pus filtre în jurul Parisului.
Trei perimetre.
Damián a decis să stăm într-un camping până se potolesc lucrurile.
E o decizie bună.
Ești în drum spre Madrid?
Nu.
- Ești în Paris? - Da, dar nu-ți face griji!
E un lucru pe care nu-l știi. Ne poate crea probleme.
E vina mea. Am păstrat colierul Eleonorei de Avignon.
Am plecat cu el, am furat o mașină și am fost la o cursă ilegală.
Unde e bijuteria, Roi?
Am pierdut mașina.
Bijuteria era înăuntru.
Se plimbă prin Paris.
Ieși din mașină! Acum!
V-am pus în pericol.
Dacă vrei, dispar și renunț la partea mea.
Știu că e o greșeală de neiertat.
E o greșeală de neiertat.
Tipică pentru o ființă fără creier, care habar n-are ce face.
De ce ai făcut-o, Roi?
Eram furios.
Pentru cum m-ai tratat.
M-a durut când m-ai făcut „câine loial”.
Voiam să fiu cum eram înainte.
Au ieșit două lucruri bune din încurcătura în care ne-ai băgat.
Bijuteria e în mâinile găinarilor care participă la curse ilegale.
Ei nu sunt genul
care ar duce bijuteria la poliție, ca să coopereze cu autoritățile.
În al doilea rând, și cel mai important,
ai arătat c-ai orgoliu, demnitate și curaj
pentru a te apăra.
Îmi cer scuze.
Și eu am fost ofuscat și rănit.
De asta v-am jignit pe tine și pe Damián.
- Cine te-a rănit? - Camille.
Urma să rămână cu mine.
Voia să-l părăsească pe idiotul de Polignac.
Dar nu era acasă. Îl băgasem noi la închisoare.
Ne-am grăbit să-l înscenăm.
Exact.
Și nici nu-l pot omorî acum.
Și să-l fac să dispară de tot.
Nemernicul e în siguranță.
Și, mai rău, Camille spune că nu-l poate lăsa pentru mine.
- Crede că e nevinovat, nu? - Cică e un om bun, minunat!
L-am pus într-o lumină mai bună!
- Ce zici de asta? - Ce vei face?
Am un plan nou. Lui Camille îi plac oamenii buni?
Foarte bine.
Acum că le-au blocat conturile comune,
îi pun la dispoziție bani, ca să apeleze la cel mai bun avocat din Paris.
Gandhi francez, eu sunt.
După ce va ieși, Camille îl va părăsi
și mă va alege pe mine.
- Sunt mulți bani. - Ia-i cel mai bun avocat din Paris!
În numerar. Știu că v-au blocat conturile.
Altul s-ar bucura să-mi vadă soțul la închisoare.
Ar considera că și-a învins rivalul.
Dar tu îl ajuți.
Simón, din ce basm ai ieșit?
Nu mă înțelege greșit!
Bărbatul își știe locul.
Am un cod de onoare.
Nu vreau să câștig, fiindcă rivalul meu nu se prezintă.
Vino cu mine să-l vizităm pe François!
Camille,
merg oriunde vrei tu.
- Trag fermoarul? - Dormi afară?
E mai bine dacă dorm afară.
Așa e.
Unde-s bijuteriile?
Ce bijuterii?
Habar n-am despre nicio bijuterie. N-am mai văzut colierul ăla.
Ce căuta în mașina ta?
- Nu e mașina mea. - Știu asta.
Proprietarul a raportat furtul aseară.
În același timp, au fost furate bijuterii valoroase.
Vreau să știu
cum a ajuns acest colier în mașina aia.
Nici nu știam că mașina era furată. Am câștigat-o de la un tip într-o cursă.
Bine. Hai să jucăm un joc!
Imaginează-ți că ai executat jaful secolului!
Ai merge la o cursă cu un obiect furat?
Și ai lăsa acolo o bijuterie de cinci milioane de euro?
Nu e doar o cursă.
O fată e prinsă de capota mașinii.
E adrenalină pură.
Poate și-au dorit experiența asta după comiterea jafului.
Găsiți-i și întrebați-i!
Cum arătau?
Aveau în jur de 23 de ani. Ea era brunetă cu părul lung.
Tipul purta o mănușă pe mâna stângă.
Era o mitenă neagră.
Cicatrici, tatuaje, alte semne particulare?
Avea un tatuaj pe cealaltă mână.
Păreau niște coarne sau ceva de genul ăsta.
- Erau francezi? - Nu. Erau spanioli.
Ești sigur?
Am trăit în Spania. Sunt sigur.
Erau spanioli. Pot să jur.
Sunați la Europol Spania!
Unde se duce?
Suferă din dragoste. Nu întreba!
Roi.
Încă ceva.
Mersi că m-ai acoperit.
Te-am auzit vorbind cu Berlin despre colierul cu diamante.
Îmi ești datoare de două ori.
Data viitoare, îmi spui ce cauți aici.
- Și de unde-l știi pe Berlin. - Da, sigur.
Promiți?
Promit.
Noapte bună!
Bruce!
Plouă cu găleata. Te-ai udat?
Nu. Nu-ți face griji! Se oprește.
Ești ud leoarcă! Intră! Suntem niște idioți.
Nu. Sunt bine. Nu intru.
Dacă faci pneumonie, nu putem scoate bijuteriile din Franța.
- Misiunea e pe primul loc. - Ai dreptate.
Intră!
Chiar m-am udat.
LUP
Ce?
Ești bine?
Soția mea
a murit acum trei săptămâni. Nu mă pot obișnui cu ideea asta.
Îmi pare rău!
Ai chef de vorbă?
Poate că nu e un moment bun.
Îți aduc ceva.
Limoncello, după o rețetă siciliană.
Îl fac eu.
Gustă!
O să-ți placă.
Ești iubirea vieții mele. Mai bine ne despărțim.
- Damián? - Bună, Carmen!
E totul în regulă? E aproape ora 02:00.
Știu că e târziu.
Trebuie să te întreb ceva.
Ultima noastră conversație m-a derutat. Am niște întrebări.
Spune-mi!
Am cunoscut o femeie.
Și am vorbit toată noaptea.
Am împărțit o sticlă de limoncello.
Îl face ea după o rețetă siciliană.
Voiam să știu dacă te-ai răzgândit în privința despărțirii noastre.
Știu că am avut o discuție urâtă,
dar a fost la telefon și sub impulsul momentului.
Deciziile nu se iau așa.
N-am luat decizia asta sub impulsul momentului.
În fine, îți spun asta
pentru că sunt extrem de atras de această femeie.
Atracția e puternică.
Dar încă suntem în punctul în care o pot opri.
Și, în caz că te răzgândești mai târziu,
nu vreau să fiu infidel
sau să vă rănesc pe tine sau pe ea…
Chiar dacă e târziu, am vrut să știu dacă am undă verde sau nu.
E o chestiune de respect.
Dacă doar ne separăm,
cât durează pauza asta?
Și care-s regulile?
Mă fac înțeles?
Ascultă, Damián! Nu cred că ești cu o femeie.
Dar, dacă mă înșel, ai undă verde cu doamna cu lămâile sau cu alta.
Dacă ai ocazia, profită! Eu voi profita de orice ocazie.
Ce-ai pățit? Ți-o tragi cu tot ce mișcă?
Asta-mi spui?
De parcă ar fi ceva nou! Crezi că nu știu despre șacal și emoji-ul cu focul?
Ai purtat bikini și pareo pentru el pe plajă cu mama ta.
Cât tupeu s-o faci complice la adulter pe mama ta!
M-ai și dus la aeroport, ca să te asiguri că plec,
și te-ai frecat de el cu saliva mea încă în gură!
Nu închide! Futu-i! Nu!
Băga-mi-aș!
Și acum?
Recunoaște ce ai făcut! Și acum?
Îmi pare rău, Carmen.
Sunt beat.
Nu mă recunosc.
Uită tot ce am spus, te rog!
Nu.
Nu voi uita. Ai dreptate.
Te-am înșelat.
N-aș fi făcut-o, dacă nu m-aș fi îndrăgostit lulea.
N-am căutat asta, dar nici nu i-am pus capăt.
N-am ales eu.
M-a cucerit total.
Damián?
Înțeleg acum, Carmen.
Totul se leagă acum.
Știu despre ce vorbești.
Cunosc forța de neoprit a iubirii.
Nu poți negocia cu un tsunami.
Știi ce?
Mă bucur că s-a întâmplat așa,
pentru că măcar asta înseamnă
că nu însemn atât de puțin încât să mă părăsești pentru o aventură.
Cum poți spune asta?
Dragule, nu te-aș părăsi pentru o aventură.
Tu ești iubirea vieții mele.
Știu.
Și eu te iubesc mult.
S-a întâmplat ceva?
Nu. Mă duc să-mi fac nevoile.
Să văd ce găsesc.
Pipi.
O să fac pipi.
Am zis „nevoi”, dar e doar pipi.
Bine.
- Ce e? - M-a mușcat un șarpe.
- Unde e? - Nu știu. Acolo. Bruce!
Acolo!
- Rahat! - Ce?
E viperă.
Și asta e rău, nu? Cât de rău? Foarte rău?
Întinde-te!
- De ce? - Întinde-te!
Ce se întâmplă?
Unde e mușcătura?
Aici, pe picior.
Ce faci?
- Bruce, ce o să faci? - O să te tai.
- Ce? - O să te tai.
E ultima cusătură.
Bine.
Te simți bine?
Cred că da.
Bine. Arată-mi brațul!
Ce cauți?
Să văd dacă te-ai înroșit.
Respiri bine?
Da, dar mi-e frig.
Trebuie să așteptăm. Să-mi spui dacă ți se umflă gâtul!
Îmi simt limba ciudată. Cred că se umflă.
Ia să văd!
Să mergem!
Ce se întâmplă?
Mă sperii.
Liniștește-te! Vom merge în sat.
Era o viperă periculoasă. Ai reacție de la venin. Bine?
Trebuie să plecăm. Să mergem! Urcă!
Bine. Dar sunt în pericol de moarte?
Nu. N-ai terminat treaba de programator.
De ce mergi atât de repede, dacă nu-s în pericol?
Comisarul Marie Lavelle de la Crimă Organizată.
Alicia Sierra,
subinspector Europol Spania.
Urmează-mă! Timpul e limitat. Avem multe de vorbit.
Nu. Nu fără croissant și cafea cu lapte.
Glumesc.
Te urmez.
Alex, o cafea cu lapte și un croissant!
Subtitrarea: Alexandra Simona Pandelică