- Hva er det som skjer? - Den har frosset.
Jeg vet om en idiotsikker metode for å fikse den. Det funker alltid.
Skru den av og på igjen. Så funker den.
Så får du se.
Be vennen din om å komme ut umiddelbart. Hendene i været.
Han kommer ut med en gang, eller så kommer han død ut derfra.
Nei. Ikke skyt, vær så snill. Det er kjæresten min.
Vi kom hit for å ha sex. Ingen sa at det kom til å være folk her.
Vi har ikke noe eget sted, leia er så høy i Paris.
Hvem er dere?
- Legitimasjon. Skynd dere! - Ja.
- Ja, ja… - Kom igjen.
Slipp våpenet. Du får årevis i fengsel.
- Ikke gjør det verre. - Hvem gjør det? Hvem skal sone i 20 år?
Vil du vite det? Du skal! Eller bo i ei kiste, om du ikke går ned på kne.
Kom igjen! Ned på knærne!
Hvor er den jævla safen?
PAPIRHUSET BERLÍN
Kan jeg spørre hvorfor vi stjal 645 euro?
For at det skulle se ut som et ran og få dem ned, sånn at vi fikk sletta fila di.
I et øyeblikk der så jeg for meg å tilbringe 20 år i fengsel.
Da hadde Berlín kommet på besøk med en flaske champagne.
Du var fantastisk, smarting. Du redda meg.
Jeg visste at du kunne kople fra alarmer, men da jeg så deg der…
I ett øyeblikk kopler du fra alarmen, så retter du pistol mot en fyr.
Og så tok du 600 euro i tips. Du er genial.
Du har kalt meg et geni to ganger nå. Jeg tror på det til slutt.
Tro det. Jeg har blitt kjent med deg, og det er det jeg mener om deg.
- Og apropos det vi snakka om… - Hva snakka vi om?
Du vet. Om barbering. Vi snakker ikke mer om barbering.
Da jeg satt mellom beina dine, så jeg at det var en fin busk der.
- Hva skjer? - Det var som en scene fra en film.
Vi brøt alle reglene for et brekk, trua fire og drepte nesten én.
- Og så så du på undertøyet mitt? - Gi deg, da. Jeg tuller.
Vet du hvor redd jeg var? Tenkte du på at jeg også kunne havne i fengsel?
Eller talte du bare kjønnshårene mine?
Jeg syns vanligvis synd på overfladiske folk som deg,
men du har klart å gjøre meg kvalm.
Kommer du?
- Første steg er å stjele en bil. - Ja, jeg vet det. En gammel uten alarm.
Nei, frøken "jeg vet alt".
Nå trenger vi en ordentlig bil. En stilig en.
Heldigvis er vi i et pent nabolag. De mest glamorøse klubben er her.
Hva med alarmen?
Vel… Det er mange måter å stjele bilen på med nøkkel i tenningen.
Det er to der som parkerer bilene. Vi må vekke litt oppstyr.
Er det seriøst planen din? Det er det eldste trikset i boka.
Jeg tror ikke at de to der lar deg lage oppstyr.
Da må vi være kreative. Følg meg.
- Bonsoir. - Bonsoir.
Vi skal ta én siste drink.
Beklager, men i dag har vi egen kleskode her. Rød.
Jeg går med rødt.
Men det er ikke synlig.
- Takk. - God kveld.
Hvis du ikke vil ha trøbbel, lar du ballongen være.
Takk.
Flott, da. Da har vi stjålet ei herpa flaske og en ballong.
- Stilig bil neste, da? - Nettopp.
Jeg skal gi Eleonore av Avignons smykke oppmerksomheten det fortjener.
Hvorfor tok du det med?
Det er eneste mulighet til å gå med 116 karat diamanter.
Jeg ville så gjerne bære det at jeg ikke klarte å styre meg.
Slapp av. Jeg sier til Damián at jeg ble så stressa at jeg la det i lomma.
Jeg kler det, ikke sant?
Ta på deg disse.
Hansker og hele greia, altså?
Sånn at de ikke kan identifisere oss. Du er proff. Og nå, da?
- Vent ved utkjørselen av parkeringshuset. - Greit.
Siste stasjon, madame.
Kjør på, Roi! Fett!
Kjør på, Roi! Kjør!
- Skal vi ut og fly? - Iallfall du.
Ta av deg smykket.
Vi vil ikke at det flyr av.
Hei, damer. Snakker noen her spansk?
Hva skjer?
Hei. Blir det løp i kveld?
- Hva snakker han om? - Aner ikke.
Hva spurte du om? Vi er bare venner som henger.
Får oss litt frisk luft. Og du er ikke kompisen min.
Det vil jeg faen meg ikke være heller.
Tror du at jeg er idiot, eller?
Jeg vet nøyaktig hva dere gjør her, har vært på småflyplasser før.
I Spania, Belgia og Portugal…
- Hva vil du? - Delta i neste løp.
- Innsatsen er 10 000 euro. - Jeg har ikke 10 000 euro.
Men jeg har denne bilen.
Den er verdt fire ganger mer.
- Hvilken skostørrelse bruker hun? - Trettisju.
Går det bra?
Kjør, Roi, kjør!
Går det bra? Cameron!
Det går bra. Kjør!
- Roi! - Hva skjer, Cameron?
Roi!
Cameron!
Stopp, Roi!
Hva er det for noe?
Kom igjen!
Cameron.
Der ble du ydmyka, din dritt!
Skrikerunge.
Hun dreit på seg.
Faen…
Hva er det?
Stikk, ellers er du død om 30 sekunder.
Cameron. Ta det rolig. OK?
Det er over. Det er over nå.
Nå er det over. Det er over.
Jeg fryser, Roi. Jeg fryser sånn.
Vent her.
Jeg fryser.
Jeg fryser sånn.
Det er over nå. Jeg burde ikke ha tatt deg med. Jeg er lei for det.
Det er ikke din feil. Det var faen meg fantastisk der oppe.
Men så ringte telefonen.
Du… Cameron. Se på meg.
- Hvem var det? - Ekskjæresten min.
Den eneste jeg noen gang har hatt. Jeg er en idiot, altså.
Det ser ut til at jeg ikke har kommet over ham.
- Hvorfor ringer han deg nå, liksom? - Fordi jeg ringte ham tidligere.
Jeg vet ikke hvorfor.
Etter brekket følte jeg meg… Jeg vet ikke…
Jeg var lykkelig, men også trist, euforisk og…
Jeg måtte dele det med noen.
Jeg hørte stemmen hans da svareren slo inn.
Jeg ble overvelda og la på.
Og så dukka du opp. Derfor sa jeg alle de tingene.
Fordi jeg visste at han ville ringe tilbake. Jeg måtte komme meg vekk.
Jeg var redd. Redd for at jeg skulle miste hodet igjen om jeg svarte.
Men hva skjedde med denne fyren?
- Såret han deg? - Snarere tvert om.
Han var fantastisk.
Hva var det, da?
- Det er en veldig lang historie. - Vi har tid.
Ingen skal vel fly dette flyet så tidlig om morgenen.
Greit.
Jeg var helt vill etter et band. Du vet hvordan 15-åringer er.
Hørte på sangene deres om og om igjen. Sto i kø i timevis til konsertene deres.
Og en dag…
På et fantreff ga han meg et backstage-pass.
Du flørta med sangeren i bandet.
Jeg hadde plakater av ham på soverommet, og plutselig datet vi.
Jeg slutta å ta bussen til skolen.
Han kjørte meg dit på motorsykkel. Jeg var i den sjuende himmel.
Etter skolen gjorde vi leksene mine i en bar. Han hjalp meg.
Jeg har aldri jobbet så hardt som da.
Jeg ville gjøre ferdig skoleåret, få gode karakterer, ta eksamen
og nyte sommeren med ham.
Det må jo ha vært helt vilt, med berømmelsen, reisene og luksushotellene?
Nei. Livet vårt var ikke luksuriøst.
Vi dro på turer.
Men det var kjøreturer.
Det er ditt katteaktige blikk Som er drepen for meg
Som tar pusten fra meg
Jeg sa til pappa at jeg dro til min venns landsby for å lese.
Men det var ikke sant. Jeg stakk av med ham.
Vi reiste rundt i bandbilen.
Da konsertene begynte, så jeg på ham fra bak scenen.
Vi var våkne hele natten lang.
Neste morgen så vi soloppgangen sammen.
Vi spiste reker til frokost.
- Reker? - Reker, ja. Kan du tenke deg det?
Han skrev til og med en sang til meg.
Da han spilte den på konsertene og 10 000 sang med,
visste jeg at den var til meg.
Det er det katteaktige blikket ditt
Som er drepen for meg…
Jeg vet om den sangen.
Når du forelsker deg, er hele livet som en sang.
Og jeg var en sang.
Jeg skjønte ikke at sanger bare varer i tre minutter.
13 TAPTE ANROP
Så kom fallet. Jeg klarte ikke å være uten ham i fem minutter.
Han klarte seg flere dager uten meg.
Jeg trengte ham hele tiden.
Når jeg ikke var med ham, dro jeg til ham, som en avhengig,
som ikke ville gjøre det, men som ville ha mer likevel.
Det verste med å slå opp med en musiker er at du ikke kan få ham til å forsvinne.
Du går inn på en bar, og der spiller de musikken hans.
Du går nedover gata og ser ansiktet hans på plakater.
Du skrur på radioen, og der er han.
Som et refreng som gjentar seg om og om igjen, uten stans.
Den samme sangen som spiller på konstant repetisjon i bakgrunnen.
Jeg fikk ham ikke ut av hodet. Det var som i et mareritt.
Det var da jeg begynte å gjøre sprø ting.
Jeg tok alle tingene hans.
Plakatene, CD-ene, gitaren. Jakken han ga meg…
Jeg brente alt.
Det fæle var at jeg brente ned huset også.
Det var da pappa skjønte at jeg var en fare for meg selv og alle rundt meg.
Kjærligheten gjorde meg gal.
Var det da du ble lagt inn på psykiatrisk sykehus?
Jeg fikk så mange ulike diagnoser.
"Psykotisk sammenbrudd, paranoide tanker.
Episoder med emosjonell dysregulering."
En lege sa til og med at jeg hadde erotomani.
Jeg er nedfor, som på vei ned etter en rus.
Hei. Se på meg. Ikke faen. OK?
Jeg fikser det med litt adrenalin. Det gjør deg godt.
Hva snakker du om?
Du sa at du var på vei ned. Nå skal du føle deg høy igjen.
Hva gjør du? Vent litt nå.
Er du gal? Kan du å fly småfly?
Roi!
Ikke småfly spesielt, men jeg kan styre alt som beveger seg.
Hva sier du? At du har sett Top Gun?
Trekker jeg den mot meg, går flyet oppover. Det har jeg sett på film.
OK, men seriøst. Har du gjort dette før?
- Nei. Aldri. - Ikke?
- Sverg. - Jeg sverger.
Vi kjører i 80 km/t. Hva om det ikke vil fly?
Hundre. 110. Hva om du ikke klarer å lande?
Ikke le, da!
Rullebanen tar slutt. Vi treffer gjerdet. Trekk opp, så får det bli som det blir.
Trekk spakene opp!
Opp, Roi! For faen, da!
Opp!
- Det gjør du aldri mot meg igjen. - Tipper du ikke er nedfor mer.
Tosk.
Du kunne ha hjulpet meg ut av galehuset tidlig.
Alfa 12 her. Ta fram sola. Over og ut.
Sånn. Da er det vel på tide å stikke?
- Greit? - Greit.
Roi.
Smykket er ikke her.
Hei.
- Du ser trøtt ut. Har du sovet dårlig? - Det har vært en lang natt.
- Klarte ikke å slutte å tenke på deg. - Hva har du tenkt på, da?
I gangen sa jeg at jeg ikke ville være del av et kjærlighetstriangel.
Du må velge. Ham eller meg.
Hva skjer når de åpner hvelvet?
Overraskelse.
Ikke et spor av smykkene.
Uten spor etter innbrudd i hvelvet
må de lete andre steder etter den hovedmistenkte.
- Hallo? - Er du på rommet?
Så du at politiet er i Polignacs hus?
- Ja. - Ser ut til at de arresterte ham.
Fra nå av er han hovedmistenkt.
Sørg for at alt politi er borte før du kontakter fraktselskapet.
Det skal jeg.
Mens politiet iverksetter innledende etterforskning
må vi sette i gang evakueringsplanen.
Bruce og Keila er de første som drar, kledd som to ryggsekkturister.
Dere går rett til busstasjonen.
Dere reiser til Spania gjennom Pyreneene med tre bokser smykker.
På bussen?
Har dere noen gang sett politiet lete etter en diamanttiara på en buss?
Nei.
Kan dere se for dere at de gjennomsøker sekkene til to turgåere? Nei igjen.
Så er det Roi og Camerons tur.
Dere henter bobilen vi tok med fra Spania, parkert i utkanten av byen.
Dere henter meg, og så drar vi som én lykkelig familie.
González-familien.
Martita, José Luiz og familiens overhode, en enkemann.
Så drar jeg med resten. Møtes to kvartaler fra hotellet for ikke å vekke mistanke.
Som skipets kaptein er jeg den siste til å dra.
Berlin kvitter seg med alt materialet fra brekket. Teleskop, skjermer, PC-er…
Han får et fraktselskap til å hente alt. Han reiser til Spania med tog.
Vi sender alt til et kloster i Australia. Vi betaler alt, som en gave fra kristne.
Jeg drar tilbake til Paris. Nå er det jeg som trenger å tenke.
- Skulle du ikke bli til frokost? - Jeg har alt ringt etter taxi.
Hvis du syns det er vanskelig å bestemme deg, som er forelska i én,
tenk deg å være forelska i to, da.
Jeg forlater landet, Camille.
Jeg hadde tenkt å forsvinne sporløst, men det kan jeg ikke nå.
I tilfelle du bestemmer deg, lar jeg telefonen være på i noen dager.
Du kan ikke gå inn.
- Jeg bor her. - Det er dessverre ikke mulig.
Jeg slipper henne inn.
- OK. Bare gå. - Takk.
- Camille Polignac? - Ja.
- Betjent Lavelle. - Kan du fortelle meg hva som foregår?
Jeg har ransakelsesordre.
- Du må åpne denne safen. - Jeg kan ikke koden.
Ektemannen bruker den til jobb. Hva er det som har skjedd?
Da må vi bryte den åpen.
Vær så snill. Fortell meg hva som skjedde.
- Vi borer den åpen. - Hvor er ektemannen min?
Er det noen der?
Det er jeg som er offeret, skjønner dere? Det er jeg som har blitt ranet.
Jobber det noen her, eller? Faen.
Sett deg, monsieur Polignac. Beklager forsinkelsen.
Som du forstår, har vi vært opptatt
med ransakelse og kriminaltekniske undersøkelser.
Hvor var du i går kveld?
Som jeg sa, var jeg hjemme. Jeg tok to sovepiller og sluknet.
Går du i søvne?
For klokka 1.05 gikk du ned til parkeringshuset.
Nei. Det er ikke meg. Jeg har maken frakk.
Bilen din ble kjørt av gårde av en mann med en frakk som din.
- Kjenner du igjen den? - Ja, min bil. Den ble stjålet, Watson.
Vi har sjekket overvåkningskameraene.
Bilen din ble fanget opp av flere kameraer på vei ut av byen langs N13.
- Samme tyv. - Da må han også ha stjålet mobilen din.
Vi sporet signalet, som koplet seg på flere basestasjoner mot Chantilly.
Der har du tilfeldigvis et landsted, stemmer ikke det?
Hvorfor spør du? Dere vet jo alt om livet mitt.
Vi fikk ransakelsesordre, Polignac. Vi gjennomsøkte huset i morges.
Se hva våre kriminaltekniske etterforskere fant der, da.
- Det du ser her, er fiber. - Nei. Jeg ser ingenting.
De er identiske med trådene merkelappene til smykkene var festet med.
Noen brente dem på badet på landstedet ditt i Chantilly.
Ser du dette? Det er sotrester fra toalettet.
En liten diamant.
Den falt nok ut av et stjålet smykke.
Vi fant den mellom putene i sofaen din.
Sier du fortsatt at du sov som en stein, monsieur Polignac?
INNKOMMENDE ANROP
- Camille? - Noe forferdelig har skjedd.
Kan du komme hjem til meg?
Hei.
Jeg kom så fort jeg kunne. Hva er det som foregår?
Kom inn. Kom.
Ektemannen min leder et auksjonshus, og…
I går kveld ble en smykkesamling verdt 44 millioner euro stjålet.
Oi… Stakkars fyr, da.
Med alt det følelsesmessige han går gjennom, og nå dette…
- For et slag i trynet. - Det er mer alvorlig enn som så.
Han har blitt arrestert. Og han er hovedmistenkt.
Men fins det noen bevis, da?
Det ser ut til at han gikk ut midt på natta og…
Politiet fant bevis for innbruddet i huset vårt i Chantilly.
En liten diamant og noen fiber fra gud vet hva.
Jeg kan fortsatt ikke tro det.
Vent litt. Hadde ektemannen din noe med tvilsomme folk å gjøre?
Hadde han pengeproblemer? Reiste han mye?
Selvsagt reiste han mye. Men det var jo jobben hans.
Han reiste rundt over hele verden og takserte auksjonsvarer.
Men kanskje han var et rasshøl og planla brekket med Chapo Guzmán.
Du… Camille…
Ikke tenk deg det verste.
Hvis ektemannen din var del av en kriminell gjeng, hadde du merket noe.
Han hadde hatt flere mobiler. Unnskyldt seg for å ta en telefon.
- Hatt uventede avtaler. - Ja. Han gjorde alt det der.
Han har til og med en safe der borte, inni veggen. Se.
Kom. Kom!
Politiet åpnet den med skjærebrenner, for selv jeg visste ikke koden til den.
Så begynte de å ta ut esker fulle av ting.
Det er ut til at jeg bodde med en mann jeg egentlig ikke kjente.
- En forbryter. - Du…
Camille…
La oss ikke overanalysere her, ellers blir du gal. Det må finnes en forklaring.
Milde himmel. Og nå som dere skulle til å bli foreldre, da.
"IKKE SE PÅ MEG"
Jeg visste ikke navnet ditt
Eller hvorfor jeg inviterte deg
Og der sto du alene
Du sto backstage
Mobilene lyste opp i mørket
Den siste sangen spilles nå
Jeg hører stemmen din be:
"Ikke la dette være slutt"
Jeg ser de funklende øynene dine
De er alt jeg tenker på nå
Det er det katteaktige blikket ditt Som er drepen for meg
Som tar pusten fra meg
Hver gang jeg ser på deg Står tida stille
Jeg tror jeg hører hjertet mitt banke
Det brøler, i ferd med å eksplodere
Og alt jeg ønsker meg Er at du blir hos meg for alltid
Nok en kveld til alene I en annen, fremmed by
Og når jeg tenker på øynene dine Gir jeg slipp på virk'ligheten på ny
Alt tar fyr, som brennende bensin
Det har aldri føltes så virkelig
Det er ditt katteaktige blikk Som er drepen for meg
Som tar pusten fra meg
Hver gang jeg ser på deg Står tida stille
Jeg tror jeg hører mitt hjerte banke
Det brøler, i ferd med å eksplodere
Og alt jeg ønsker meg Er at du blir hos meg for alltid
Det er ditt katteaktige blikk Som er drepen for meg
Som tar pusten fra meg
Hver gang jeg ser på deg Står tida stille
Jeg tror jeg hører mitt hjerte banke
Det brøler, i ferd med å eksplodere
Og alt jeg ønsker meg Er at du blir hos meg for alltid
Hos meg for alltid
Tekst: Fredrik Island Gustavsen