A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ SOROZATA
HIBA TÖRTÉNT. A FÁJL NEM NYITHATÓ MEG.
Valami baj van?
Csak lefagyott.
Van egy hülyebiztos módszerem a lefagyás ellen.
Ami mindig beválik.
Csak kihúzod, aztán visszadugod.
És meglátod…
Mondd meg a haverodnak, hogy jöjjön elő! Kezeket fel!
Gyerünk! Vagy lábbal előre visznek ki!
Ne, kérem, ne lőjön!
Ő itt a pasim!
Azért jöttünk hamarabb, hogy szexeljünk. Senki nem mondta, hogy lesz itt más is.
Saját lakásunk nincs, a bérlés meg irtó drága itt Párizsban.
Kik vagytok ti?
Elő a személyiket! Gyerünk!
Jó, jó, jó.
Hé, azt dobd csak el! Jó pár évet kaphatsz érte!
Ne ronts a helyzeten!
Ki ront itt a helyzeten? Ki fog húsz évet a sitten ülni?
Tudni akarod? Hát te! Egy koporsóban, hogyha nem térdelsz le!
Gyerünk! Mindenki térdeljen le!
Hol van az a kibaszott széf?
BERLIN
Megtudhatnám, miért loptunk el hatszáznegyvenöt eurót?
Hát hogy rablásnak tűnjön, és a földre fektessük őket, amíg kitöröljük a fotódat
a gépükből!
Esküszöm, egy percre elképzeltem azt a húsz év börtönt…
ahogy Berlin egy üveg pezsgővel jelenik meg a beszélőn.
Elképesztő voltál, kockalány! Megmentettél!
És én még azt hittem, hogy csak a riasztókhoz értesz, de baszki, amikor ott
álltál az asztalon… Pfff!
Hackerből pillanatok alatt átvedlettél veszélyes gyilkossá!
Plusz hoztál hatszáz eurónyi borravalót, mekkora zseni már!
Már másodszor hívsz zseninek. A végén még elhiszem.
Hidd csak el! Egyre jobban ismerlek, és ha ezt mondom, akkor így is gondolom.
Az a múltkori téma meg…
Mire gondolsz?
Tudod te. Az, hogy… epilálod-e… Mármint
most már tudjuk, hogy tényleg nem. Mert ahogy ott guggoltam a lábad között, elég
jól ráláttam a bozótosra!
Mi bajod?
Az, hogy ez olyan volt, mint egy akciófilm!
Megszegtük Berlin szabályait, négy emberre fogtunk pisztolyt, és egyet
majdnem meg is öltünk!
És te azzal jössz, hogy a bugyimat nézted?
Ne csinál már, Keila, csak vicceltem!
Tudod te, hogy mennyire féltem?
Belegondoltál, hogy én is sittre kerülhetek? Vagy csak a szőrszálakat
számoltad?
Az ilyen felszínes alakokat én csak szánni szoktam.
De tőled konkrétan hányok.
Nem szállsz be?
Első lépés: elkötünk egy kocsit.
Tudom, tudom, egy régit, amiben nincs riasztó.
Hát nem, te kis okostojás! Itt most egy komolyabb vasra van szükség! Egy menő
verdára.
És szerencsére ez Párizs puccos része, tele a legflancosabb klubokkal.
És mi lesz a riasztóval?
Hát amiben van gyújtó, azt sokféleképpen el lehet lopni.
Két parkolóinas van. Először csapunk egy kis balhét.
Komolyan ez a terv?
Nem túl kreatív.
Plusz nem lesz egyszerű ezzel a két gorillával.
Akkor nincs mese, legyünk kreatívak!
Majd én dumálok.
- Jó estét! - Jó estét!
Meginnánk egy utolsó italt.
Nagyon sajnálom, de ma este dresszkód van érvényben.
Vörös.
Van rajtunk vörös.
Csak éppen nem látszik.
Köszönjük.
Jó éjszakát!
Hé! Hagyja a lufikat, ha nem akar bajba kerülni!
Köszönöm.
Szuper, sikerült ellopnunk egy behorpadt palackot meg egy lufit. Akkor
jöhet a verda!
Pontosan.
Ez meg itt Avignoni Eleonóra nyakéke. Hadd bámulják. Arra készült, nem?
Baszki, hogy jutott eszedbe elhozni?
Mér’, mikor bulizhat az ember száztizenhat karátnyi gyémánttal?
Amikor megláttam, egyszerűen nem bírtam ki, muszáj volt felvennem!
Ne parázz már, majd azt mondom Damiánnak hogy tudod, a nagy rohanásban
meg idegeskedésben véletlenül zsebre vágtam és kész.
Ugye, milyen jól áll?
Ezt vedd fel, jó?
Kesztyűt is hoztál!
Hogy ne kapjanak el! Igazi profi vagy.
Na és most?
Menj a parkoló kijáratához és várj meg ott!
Oké.
Végállomás, hölgyem!
Ez az, Roi, nyomjad!
Gyerünk, Roi, mi lesz, mi lesz, mi lesz!
Na! Repülni fogunk?
Elsősorban te.
De szerintem vedd le a nyakláncot.
Hogy le ne repüljön!
Sziasztok!
Beszél valaki spanyolul?
Hali!
Hé! Lesz ma verseny?
Miről beszél ez?
Nem tudom.
Nem tudom, miről beszélsz. Ez csak egy baráti összejövetel.
Levegőzünk… Tudtommal nem vagy a haverom.
Kurvára nem is akarok.
Ennyire hülyének nézel, vagy mi?
Pontosan tudom, hogy mit csináltok itt.
Jártam már reptereken.
Spanyolország, Belgium, Portugália…
Mit akarsz?
Indulni a következő futamon.
Tízezer euró a tét.
Most megfogtál, nincs nálam tízezer.
De itt van ez a kocsi.
Ami négyszer annyit ér.
Hanyas a csaj lába?
Harminchetes.
Jól vagy?
Gyerünk, Roi, nyomjad!
Cameron, jól vagy?
Cameron!
Igen, jól vagyok, adj neki!
Roi!
Cameron, mi a baj?
Roi!
Cameron!
Roi, állj meg!
Mi a baj? Mi a baj?
Nyomás!
Szétrúgtam a seggeteket!
Ú, a bőgőmasina…
Csak nem befosikáltál?
Szegénykém! Mi a baj?
Húzz innen! Vagy fél perc és megdöglesz!
Cameron!
Hé! Nyugalom! Oké? Nyugi!
Semmi baj. Jól van. Jól van. Vége.
Semmi baj.
Nagyon fázom, Roi! Nagyon-nagyon fázom!
Várj meg itt!
Nagyon fázom… Nagyon fázom!
Oké, jól van!
Hiba volt téged idehozni, sajnálom, elborult az agyam!
Nem a te hibád.
Kurva jó érzés volt odafent.
Aztán megcsörrent a telóm.
Hé! Hé! Cameron! Nézz rám!
Ki volt az?
A volt pasim.
Az egyetlen, akivel valaha jártam.
Ezt a hülyeséget!
Pedig esküszöm, hogy túlvagyok rajta.
És miért hívott ilyenkor?
Mert korábban felhívtam.
Csak tudnám, minek?
A rablás után valahogy egyszerre voltam
boldog és közben szomorú is. Eufórikus volt!
Úgy éreztem, meg kell osztanom valakivel.
Meghallottam a hangját a rögzítőn…
…és inkább le is tettem.
És aztán jöttél te. Ezért mondtam a sok hülyeséget.
Mert tudtam, hogy vissza fog hívni, és nem akartam ott maradni.
Nagyon féltem.
Féltem, hogy ha felveszem a telefont, akkor újra elvesztem a fejem.
De hát… mi volt ezzel a sráccal?
Bántott téged?
Ellenkezőleg.
Csodálatos volt.
Hát akkor?
Túl sok mindent el kéne mesélnem ahhoz, hogy megértsd.
Szerintem ráérünk.
Nem hiszem, hogy hajnalban bárki is repülni akar Szóval…
Rendben.
Teljesen odavoltam egy rockbandáért.
Ahogy egy tizenötéves csitritől elvárható.
Végtelenítve hallgattam a dalaikat.
És órákig álltam sorba, hogy láthassam őket.
Aztán egy nap
egy autogramosztáson kaptam tőle egy belépőt a backstage-be.
Szóval összejöttél a banda énekesével.
Posztereim is voltak róla a szobámban.
És azon kaptam magam, hogy velem jár!
Már nem busszal jártam a suliba.
Hanem a motorján.
Boldogságtól lebegve.
Délutánonként egy bárban írtuk a leckémet.
És ő segített.
Esküszöm, soha nem voltam olyan szorgalmas. Soha!
Csak azt vártam, hogy jó jegyeket kapjak az év végén, letegyem a vizsgákat, hogy
aztán együtt tölthessük a nyarat.
Azta, az nagyon durva lehetett.
A hírnév meg a sok utazás, a luxushotelek…
Nem volt luxus az életünkben.
Utazás az volt. De a turnébuszban.
Bejön az új dal, mi? Na jó, még egyszer!
Levegőt is alig kapok.
Apának azt adtam be, hogy vidékre járok tanulni egy barátnőmhöz.
Persze kamu volt. Vele szöktem meg.
A banda turnébuszával mentünk.
A koncerteken mindig a backstage-ből figyeltem őt.
És esténként le sem hunytuk a szemünket.
Másnap reggel meg mindig együtt néztük a napfelkeltét.
És garnélát reggeliztünk.
Garnélát?
Igen, azt. Képzeld csak el!
Még egy dalt is írt nekem.
Csodás érzés volt, amikor előadták, és tízezer ember üvöltötte a refrént…
és én tudtam, hogy nekem szól…
A cicaszemeid azok,
Amiktől meghalok…
Jé, ezt ismerem!
Amikor szerelmes vagy, az olyan, mintha egy dalban élnél.
Én is egy dal voltam.
Csak az nem tűnt fel, hogy egy dal maximum három perces.
Aztán jött a zuhanórepülés.
Nem bírtam ki még öt percig sem nélküle.
Ő pedig napokig elvolt nélkülem.
Folyamatosan rá gondoltam.
A hiányától úgy viselkedtem, mint valami drogos.
Aki habár nem akar,
mindig visszatér az adagjáért.
Tudod, miért szar egy zenésszel szakítani?
Mert nem lehet eltörölni a Föld színéről.
Beülsz egy bárba, és az ő zenéje szól…
Sétálsz az utcán, és az ő arca van a plakátokon…
Bekapcsolod a rádiót és őt hallod…
mint egy refrén, ami újra és újra lemegy, éjjel-nappal, megállás nélkül…
Folyton ugyanez a dal ment a háttérben, folyton!
Nem bírtam kiverni a fejemből. Olyan volt, mint egy rémálom.
És ekkor kezdtem el hülyeségeket csinálni.
Fogtam az összes cuccát
a posztereit, a lemezeit, a gitárját…
A dzsekijét, amit nekem adott…
És elégettem.
A ciki az, hogy a házunk is kigyulladt.
Az apám ekkor jött rá, hogy
nemcsak magamra jelentek veszélyt, hanem a hozzám közel állókra is.
Hogy beleőrültem a szerelembe.
És ekkor utaltak be a pszichiátriára, ugye?
Annyi különböző diagnózist kaptam…
„Pszichés összeomlás paranoid gondolatokkal…”
„Érzelmi disszociációs epizódok…”
Sőt az egyik doki szerint erotomán is vagyok.
Magam alá zuhantam.
Hé! Hé! Nézz rám!
Egy nagy francot! Oké?
Egy kis adrenalinnal megoldjuk a dolgot, jót fog tenni!
Miről beszélsz?
Azt mondtad, magad alá zuhansz? Akkor szépen felemelünk! Oké…
Mit művelsz?
Hé, várj már…
Megőrültél? Tudsz repülőt vezetni?
Roi!
Hát repülőt konkrétan nem. De elvezetek mindent, ami mozog.
Hé, lassan a testtel, Roi! Láttad a Top Gunt?
Figyi, ha ezt magam felé húzom, felemelkedik.
Vagy százszor láttam ilyen a filmekben, szóval…
Na jó, várjunk, most komolyan! Csináltál már ilyet?
Nem. Soha.
Nem?
Esküdj meg!
Esküszöm!
Már nyolcvannal megyünk, mi lesz, ha nem emelkedik fel?
Száz! Száztíz!
És ha nem tudsz leszállni?
Ne röhögj már!
Mindjárt elfogy a pálya! Elkaszáljuk a kerítést!
Emeld fel a gépet, és… legyen, amit az Úr akar!
Emeld fel!
Baszd meg, Roi, nem hallod? Emeld már fel!
Emeld fel!
Ilyet soha többé ne csinálj!
De elmúlt a rosszkedved, nem?
Hülye…
Lehet, hogy veled hamarabb kijutottam volna a diliházból.
Itt Alfa tizenkettő. Kérem a napfelkeltét. Vétel, vége.
Hát… azt hiszem, ideje mennünk.
Oké?
Oké.
Roi!
Nincs meg a nyakék!
Szia!
Nyúzottnak tűnsz. Nem aludtál jól?
Hosszú éjszaka volt.
Végig te jártál az eszemben.
És… mire jutottál?
Emlékszel, amikor azt mondtam, hogy nem akarok egy hűtlenségi háromszög egyik
csúcsa lenni?
Választanod kell. Vagy ő, vagy én.
És mi lesz, amikor kinyitják a páncélterem ajtaját?
Meglepetés!
Az ékszereknek hűlt helyét találják.
Mivel nincs nyílás, és senki sem lépett be a páncélterembe, az első számú
gyanúsítottat máshol kell keresniük.
Igen?
- A szobádban vagy? - Ühüm.
Láttad, hogy Polignacék megjelentek a zsaruk?
Igen, láttam.
Talán már le is tartóztatták.
Mégiscsak ő a fő gyanúsított.
Mielőtt felhívod a szállítócéget, győződj meg róla, hogy eltűntek-e a
zsaruk!
Úgy lesz.
És miközben a rendőrség elkezd mindent felgöngyölíteni,
nálunk addigra már életbe is lép az evakuálási terv.
Bruce és Keila távoznak majd először. Mint két túrázó.
Egyenesen a buszpályaudvarra mentek.
Onnan pedig a Pireneusokon át haza.
És lesz nálatok három doboz ékszer.
A buszon?
Ühüm.
Láttatok már valaha rendőrségi razziát távolsági buszon, ahol egy gyémánttiarát
kerestek? Nem.
Vagy gyanakodnátok arra, hogy pont egy túrázó hátizsákjában lapul?
Szintén nem.
Ezután indul Roi és Cameron.
Megkeresitek a lakóautót, amit Madridból hoztunk és a külvárosban parkoltuk le.
Eljöttök értem, és útra kelünk mint egy boldog család.
Gonzálezék.
Martita…
José Luis…
és persze a családfő. Aki özvegy.
Én utolsó előttiként távozom a többi dobozzal,
ti pedig két utcával odébb szedtek majd fel, hogy ne keltsünk gyanút.
Én pedig jó kapitány módjára utolsóként hagyom el a hotelt.
Berlin fogja az összes eszközt, amit a rablás során használtunk.
Távcsöveket, monitorokat, számítógépeket és hív egy szállítmányozási céget, hogy
elvigyen mindent.
Utána pedig vonattal utazik haza.
Öhm, Ausztráliába küldjük. Egy kolostornak.
És persze minden költséget állunk, pusztán keresztényi jóságból.
Visszamegyek Párizsba.
Most én öntök tiszta vizet a pohárba.
Na de… úgy volt, hogy együtt reggelizünk.
Már hívtam egy taxit.
Gondolj bele, ha neked is ilyen nehéz döntést hozni úgy, hogy csak egy embert
szeretsz…
milyen lehet kettővel!
Elhagyom az országot, Camille.
Úgy terveztem, hogy nyom nélkül tűnök el, de nem tudom megtenni.
Ha sikerül döntened, pár napig még elérsz a mobilomon.
Igen, az működhet. Asszonyom, nem mehet be!
- De itt lakom. - Sajnos akkor sem.
- Én itt lakom! - Ő Polignac neje.
- Rendben, mehet! - Köszönöm.
- Camille Polignac? - Igen?
Lavelle nyomozó.
Elmondaná nekem, hogy mi folyik itt?
Házkutatási parancsom van.
Szeretném, ha kinyitná azt a széfet.
Sajnos nem tudom a kódját.
A férjem használja munkaügyi dolgokra.
Mi történt?
Akkor sajnos nekünk kell kinyitni.
Kérem! Mondja el, hogy mi történt!
Feszítsék fel!
És hol van a férjem?
Van ott valaki?
Itt én vagyok az áldozat, hát nem értik? Engem raboltak ki, a fenébe is!
Hát senki nem dolgozik ezen a rendőrőrsön?
A picsába…
Polignac úr, kérem, üljön le!
Elnézést, hogy megvárakoztattuk. Amint azt sejtheti, volt bőven dolgunk.
Többek között a házkutatási paranccsal és a helyszínelés előzetes eredményeivel.
Mm-mm.
Hol volt ön tegnap éjjel?
Mint már mondtam, otthon. Bevettem két altatót, és ma reggelig aludtam.
Nem alvajáró véletlenül?
Csak mert 1:05-kor megjelent a mélygarázsban.
Nem, az nem én vagyok. Nem. Habár ugyanilyen a kabátom.
És az autót, amellyel az önével megegyező kabátot viselő férfi elhajt,
Azt felismeri?
Igen, az enyém. Ellopták, kedves Watson!
Ellenőriztük a közúti kamerák felvételeit.
Többükön látszik az autója, ahogy elhagyja a várost az N13-as úton.
Ugyanaz a tolvaj.
Ezek szerint a telefonját is ellopta?
Mert lekövettük a jelet, és pont azokhoz a tornyokhoz kapcsolódott,
Amelyek Chantilly felé útba esnek.
Ahol történetesen van önnek egy nyaralója, jól mondom?
Miért kérdezi meg? Láthatóan mindent tud rólam.
Oda is szereztünk házkutatási engedélyt,
És át is kutattuk a házat ma reggel.
Nézze csak, mit találtak a helyszínelő kollégák!
Amit itt lát, azok szövetdarabok.
Én semmit sem látok.
Megegyeznek a lopott ékszerek címkéjén lévő fonál szövetével.
A jelek szerint valaki az ön chantilly-i házának mosdójában égette el őket.
Látja ezt?
A fonáldarabok a toalettben.
Ez az apró gyémánt
Valamelyik lopott ékszerről eshetett le.
Tudja, hol találtuk? A kanapéja díszpárnái között.
Még mindig azt mondja, hogy úgy aludt, mint a bunda, Polignac úr?
CAMILLE BEJÖVŐ HÍVÁS
Camille?
Szörnyű dolog történt.
Át tudnál most jönni?
Szia.
Jöttem, amilyen gyorsan csak tudtam. Mi történt?
Gyere! Gyere!
A férjem
egy aukciósház igazgatója.
És…
tegnap elloptak onnan egy csomó ékszert, negyvennégy milló euró értékben.
Öhm… nahát! Sajnálom… sajnálom szegényt!
Öhm, úgy értem, nem elég ez az érzelmi bizonytalanság, erre jön
egy ekkora csapás!
Még annál is nagyobb.
Letartóztatták!
Ő az első számú gyanúsított.
Na de van bizonyíték?
Hát, a jelek szerint az éjszaka közepén elment és
a helyszínelők találtak néhány bizonyítékot a chantilly-i házunkban.
Egy aprócska gyémántot, meg… valami szövetdarabokat.
Még mindig nem tudom elhinni!
Na jó, vá-várjunk csak.
Nem üzletelt a férjed furcsa alakokkal?
Nem voltak anyagi gondjai? Ne-nem utazott sokat?
Persze, hogy sokat utazott.
De ez volt a munkája.
Járta a világot és árverési tételeket osztályozott.
Miközben lehet, hogy egy rohadék volt, és Chapo Guzmánnal tervezett közös rablást.
Hé! Hé, Camille!
N-ne gondolj a legrosszabbra!
Ha a férjed tényleg része volt egy bűnbandának, azt biztos észrevetted volna.
Furcsa hívások, öhm, hogy rendszeresen elvonul telefonálni, hirtelen
elintéznivalók…
Igen! Ezeket mind csinálta!
Még egy páncélszekrénye is volt ott a falban!
Nézd!
Gyere! Gyere!
A rendőrség nyitotta ki.
Egy lángvágóval, mert én még a kódját sem tudtam.
Aztán előkerültek belőle a dobozok, meg egy csomó holmi…
Nem is ismertem a férfit, akivel éltem.
Egy bűnöző volt!
Hé!
Hé, Camille!
Kérlek, most ne rágódj ezen, mert be fogsz tőle golyózni!
Biztos van rá magyarázat.
Szűzanyám…
És pont a szülőség küszöbén!
"NE NÉZZ” ELŐADÓ: POL 3.14
Nem tudtam a nevedet
Vagy, hogy miért hívtalak hátra.
Te csak álltál csendben a backstage-ben.
Villódznak a mobilfények, ez az utolsó dal.
Hallom, ahogyan könyörögsz:
„Kérlek, abba ne hagyd!"
Látom a csillogó szemed,
És azt kívánom, hogy most senki más ne nézzen.
A cicaszemeid azok, amiktől meghalok.
Levegőt is alig kapok.
Akárhányszor rád nézek, megáll az idő.
A szívverésem olyan, mint egy üvöltés,
Ordít, mint ami felrobbanni készül.
Bárcsak örökké velem maradhatnál!
Egyedül töltöm az éjjelt, ha más városban alszom el.
De ha a szemedre gondolok, a valóságot hagyom el.
Ahogy a benzint égetem, tudom,
Hogy ilyet még senkivel sem éreztem.
A cicaszemeid azok, amiktől meghalok.
Levegőt is alig kapok.
Akárhányszor rád nézek, megáll az idő.
A szívverésem olyan, mint egy üvöltés,
Ordít, mint ami felrobbanni készül.
Bárcsak örökké velem maradhatnál!
A cicaszemeid azok, amiktől meghalok.
Levegőt is alig kapok.
Akárhányszor rád nézek, megáll az idő.
A szívverésem olyan, mint egy üvöltés,
Ordít, mint ami felrobbanni készül.
Bárcsak örökké velem maradhatnál!
Örökké velem.