Co se děje?
Zamrzlo to.
Na to mám jednu prostou metodu.
Vždycky to zabere.
Odpojit a zas zapojit.
Uvidíš.
Řekni svýmu příteli, ať okamžitě vyleze. A ruce nahoru.
Hned vyleze, nebo ho ponesou nohama napřed!
Nestřílejte, prosím!
To je můj přítel.
Přišel sem, abysme měli sex.
Já myslela, že budu sama.
Nemáme vlastní byt a nájmy jsou v Paříži hrozně drahý.
Kdo jste?
Vaše doklady! Dělejte!
Polož tu zbraň. Za to dostaneš několik let.
Jen si to zhoršíš.
Kdo tady něco zhoršuje? Kdo půjde na 20 let do vězení?
Chceš vědět kdo? Vy! V rakvi, jestli si hned nekleknete!
No tak! Všichni na kolena!
Kde tu máte ten zasranej sejf?
PAPÍROVÝ DŮM: BERLÍN
Proč jsi šlohla těch 645 euro?
Aby to vypadalo jako loupež, aby si lehli na zem a my to mohli vymazat. Proto jsme
tam šli, ne?
Přísahám, že na chvíli jsem se viděl, jak trávím 20 let v base.
Jak mě Berlín přijde navštívit s flaškou šampaňskýho.
Bylas úžasná, génie. Zachránilas mě.
Myslel jsem, že jsi dobrá jen ve vypínání alarmů, ale kurva, když jsem tě tam viděl…
V jednu chvíli vypínáš alarmy a hned na to jsi tam s bouchačkou jak zabiják.
A navíc si vezmeš dýško 600 euro. Jsi fakt skvělá.
To už jsi mi řekl dneska dvakrát. Ještě si to začnu myslet.
Věř tomu. Poznávám tě a když to řeknu, tak proto, že to vím líp než ty.
A, a víš, jak jsme mluvili?
O čem jsme mluvili?
No však víš… o tom holení. No.
Nebo spíš neholení. Protože když jsem byl mezi tvejma nohama, vypadalo to tam docela
dost huňatě.
Co se děje?
To, že jsme právě byli jak ve filmu.
Porušili jsme všechny pravidla loupeže, mířili zbraní na čtyři lidi a jednoho
skoro zabili.
A ty říkáš, žes mi čuměl na kalhotky?
No tak, Keilo, byl to vtip. Nebuď taková.
Uvědomuješ si, jak jsem se bála?
Došlo ti, že bych do toho vězení mohla jít i já? Anebo jsi mi jen počítal chlupy?
Hele, většinou je mi povrchních lidí, jako jsi ty, líto…
Ale povedlo se ti zhnusit se mi.
Jedeš nebo ne?
První krok je ukrást auto.
No jo, no jo. Starý, co nemá alarm.
Kdepak, slečno Všeználko. Dneska potřebujem žihadlo. Něco pořádnýho.
A naštěstí jsme v pařížský nóbl čtvrti, kde jsou ty nejokázalejší kluby, kotě
A co uděláš s alarmem?
No, je plno způsobů, jak ukrást auto s klíčky v zapalování.
Jsou tu dva z obsluhy. Nejlepší bude vyvolat rozruch.
Tohle je tvůj plán?
To je ohraný.
A těžko způsobíš rozruch u těch dvou vyhazovačů.
Tak budem muset bejt kreativní.
Řiď se mnou.
Dáme si jeden poslední drink.
Je mi líto, ale dneska tu máme dress code.
Červená.
Máme na sobě červenou.
Ale není vidět.
Díky.
Dobrou noc.
Hele! Jestli nechceš mít malér, tak tam ten balónek nech.
Díky.
Výborně, tak jsme ukradli zmačkanou flašku a nafukovací balónek. Teď to chce
žihadlo.
Přesně.
Mám na sobě malej klenot, Eleanory Avignonské. Vystaven na odiv, jak si
zaslouží.
Jak tě kurva napadlo vzít ho sem?
Nemáš každou noc šanci si vyjít se 116 karáty v diamantech.
Když jsem to viděla, nemohla jsem si pomoct. Musela jsem si to vzít.
Neboj se, zejtra řeknu Damiánovi, že v tom stresu a spěchu, jsem si ho, no,
omylem dala do kapsy. A bude to.
Sluší mi, ne?
Vem si tohle.
Tak rukavice, jo?
Bez otisku. Jsi profesionál.
A co teď?
Jdi k východu z parkoviště a počkej tam na mě.
Dobře.
Konečná, madam.
Přidej, Roii. Přidej.
Dělej, Roii, jeď, jeď, jeď, jeď, jeď.
My vážně poletíme?
Hlavně ty.
Ale měla bys sundat ten náhrdelník.
Aby ti neodlít.
Čau, holky.
Umíte španělsky?
Jak je?
Hej. Závodí se dneska?
- O čem to mluví? - Netuším.
Nevím, o čem mluvíš. Tohle je jenom sraz přátel.
Trocha vzduchu. Co vím, tak ty nejsi můj kámoš.
A ani kurva bejt nechci.
Máš mě za kreténa, vole?
Moc dobře vím, co tady děláte.
Jezdil jsem na letištích.
Ve Španělsku, v Belgii, Portugalsku.
A co chceš?
Vyhrát příští závod.
Vklad je tu 10 000 euro.
Dostals mě, nemám 10 000 euro.
Ale mám tu tohle auto.
Stojí čtyřikrát tolik.
Jakou máš velikost?
Třicet sedm.
Dobrý?
Jeď, Roii, jeď.
Cameron, jsi v pořádku?
Cameron?
Nic mi není, nic mi není, jeď.
Roii.
Cameron, co se děje?
Roii.
Cameron.
Roii, zastav.
Co je ti? Co je ti?
Jedeme!
Cameron.
Nakopal jsem mu zadek!
Uplakánku.
Nakonec se z toho podělala.
Chudinka.
Co se děje?
Sklapni. Nebo seš do 30 sekund mrtvej.
Cameron.
Jen klid. Dobrý? To nic. To nic. To nic. To nic. To nic. To nic.
To nic.
Je mi zima, Roii. Hrozná zima.
Počkej tu.
Je mi zima. Je mi zima.
Na, tady.
Neměl jsem tě sem brát. Kurva, nevím, co mě to napadlo.
Není to tvá vina.
Bylo to tam kurevsky úžasný.
Pak zazvonil telefon.
Hej, Cameron, povídej.
Kdo to byl?
Můj expřítel.
Jedinej, kterýho jsem kdy měla.
Je to hloupý, co?
Kdo by řek, že jsem to nepřekonala.
A proč ti volal tak pozdě?
Předtím jsem mu volala.
Ani nevím proč.
Po tý loupeži, nevím, měla jsem pocit
Štěstí a smutku zároveň a euforie a…
Nevím, potřebovala jsem to s někým sdílet.
Dovolala jsem se do schránky a slyšela jeho…
Nešlo to, zavěsila jsem.
A pak jsi přišel ty, a proto jsem říkala všechny ty věci.
Protože jsem věděla, že zavolá zpět a musela jsem vypadnout.
Bála jsem se.
Bála jsem se, že když ten telefon vemu, zase jenom přijdu o rozum.
Ale, ale co se s tím klukem stalo?
Ublížil ti?
Spíš naopak.
On byl úžasnej.
Takže?
Musela bych ti říct hrozně moc věcí, abys to pochopil.
Máme dost času.
Takhle brzo ráno s letadlem nepoletím, takže…
Dobře.
Byla jsem blázen do jedný kapely.
Což je normální, když je ti 15.
Dokola jsem si pouštěla jejich písničky.
A hodiny jsem stála ve frontách na jejich koncerty.
A jednoho dne…
Mi při autogramiádě dal propustku do backstage.
Takže ses zapletla se zpěvákem kapely.
Měla jsem jeho plakáty po celým pokoji.
A najednou jsme spolu chodili.
Nejezdila jsem do školy autobusem.
Vozil mě na motorce.
Samozřejmě jsem byla v sedmým nebi.
Odpoledne jsme spolu v baru dělali úkoly.
Pomáhal mi.
Přísahám, že jsem v životě tolik nedřela. Vážně.
Chtěla jsem dokončit ročník, mít dobrý známky, udělat zkoušky. A aby už bylo léto
a já mohla bejt s ním.
Kurva, muselas bejt do něj blázen.
S tou slávou a cestováním a nóbl hotelama.
Kdepak, nic nebylo nóbl.
Cestovali jsme, ale byly to road tripy.
Ničí mě tvé krásné oči, jsou to oči kočičí,
Máš na mě právo zástavní.
Otci jsem řekla, že jedu do maloměsta ke kamarádce, abych se učila.
Ale nebyla to pravda. Jela jsem s ním.
Jeli jsme v dodávce s kapelou.
A když byly koncerty, byla jsem s ním v zákulisí.
A potom jsme byli celou noc vzhůru.
Ráno jsme pak spolu koukali na východ slunce.
A snídali krevety.
Krevety?
Krevety, jo. Jen si to představ.
Dokonce pro mě napsal písničku.
Když ji hrál na koncertech a 10 000 lidí tam řvalo…
Věděla jsem, že je pro mě.
Já tu písničku znám.
Když se zamiluješ, je to jako žít v písničce.
Byla jsem tou písničkou.
Neuvědomila jsem si, že písničky netrvaj dýl než tři minuty.
Pak to se mnou šlo z kopce.
Nemohla jsem bez něj vydržet ani pět minut.
Ale on beze mě dokázal bejt celý dny.
Chtěla jsem ho mít pořád u sebe.
A když jsem ho neměla, chodila jsem za ním jako závislá,
Která to nechce dělat,
Ale pořád dokola se vrací.
Víš, co je nejhorší na tom, když se rozejdeš s muzikantem?
Že ho nedokážeš vymazat ze svýho života.
Vejdeš do baru, kde pouštěj jeho hudbu.
Pak jdeš po ulici a na plakátech vidíš jeho tvář.
Zapneš rádio a zas tam je.
Jako refrén, co se pořád opakuje. Dnem i nocí. Neustále dokola.
Každej den je v pozadí ve smyčce pořád ta samá písnička.
Nedokázala jsem ho dostat z hlavy. Bylo to jako zlej sen.
A pak jsem začala dělat šílený věci.
Všechno jsem vzala.
Jeho plakáty, jeho nahrávky, jeho kytaru.
I bundu, co mi dal.
A všechno to spálila.
Bohužel jsem tím podpálila náš byt.
A právě tehdy si můj otec uvědomil,
Že jsem nebezpečná pro sebe i pro všechny kolem mě.
Z lásky jsem zešílela.
A tehdy tě zavřeli do blázince, že ano?
Jo, a přišli s tolika diagnózama.
Psychotické zhroucení s paranoidními myšlenkami,
Epizody emocionální disociace.
A jeden z nich dokonce řekl, že mám erotománii.
Klesla jsem na dno.
Hej. Hele, koukni na mě.
To kurva ne. Dobře?
Zaženu to trochou adrenalinu. Prospěje ti to.
O čem to mluvíš?
Říkáš, že si klesla ke dnu, viď? Teď poletíš strmě vzhůru.
Co to děláš?
Ale…
Zbláznil ses? Umíš s tím vůbec lítat?
Roii!
S ultralightem přímo ne, ale dokážu řídit všechno, co se hejbe.
O čem to tu mluvíš, Roii? Že jsi viděl Top Gun?
Koukni, přitáhnu tohle, a letadlo vzlítne.
Ve filmech jsem to viděl už stokrát.
Tak jo, teď ale vážně. Už jsi to někdy dělal?
Ne. Nikdy.
Ne?
Přísahej mi.
Přísahám.
Jedem 80 za hodinu. Co když se neodlepíme od země?
100, 110.
Co když nepřistaneš?
Nesměj se, vole.
Tamhle končí ranvej. Napálíme to do toho plotu.
Přitáhni už ten knipl a zbytek rozhodne Bůh.
Nahoru.
Nahoru, Roii, nahoru, nahoru, kurva, nahoru.
Nahoru.
Tohle už mi nikdy nedělej.
Ale na dně už nejsi.
Blbče.
S tebou bych se z tý cvokárny možná dostala o něco dřív.
Tady Alpha 12. Vytáhněte mi to slunce. Přepínám.
No, asi už bysme měli jít?
Dobře.
Tak jo.
Roii.
Ten náhrdelník.
Ahoj.
Vypadáš unaveně. Nespal jsi dobře?
Byla to dlouhá noc.
Při který jsem na tebe pořád myslel.
A na cos myslel?
Už tenkrát na chodbě jsem ti řek, že nechci bejt vrcholek milostnýho
trojúhelníku.
Musíš si vybrat. On nebo já.
A co se stane, až otevřou ty dveře od trezoru?
Překvápko.
Po klenotech nebude ani památky.
Bez díry a beze stopy, že by se tam někdo vloupal, budou hlavního podezřelýho muset
hledat jinde.
Mluv.
Jsi ve svým pokoji?
Před Polignacovým domem jjsou policajti. Díváš se?
Ano, dívám se.
Zdá se, že byl zrovna zatčen.
Počínaje dneškem je hlavním podezřelým.
Ujisti se, že je policie pryč, než kontaktuješ smluvenou přepravní
společnost.
Ujistím.
A až policie zahájí svoje počáteční
Vyšetřování, my rozjedeme náš vlastní plán perfektní evakuace.
Jako první odjedou Bruce a Keila. Jako párek turistů.
Půjdete rovnou na autobusové nádraží.
Odtamtud přes Pyreneje do Španělska.
A povezete s sebou tři konzervy.
Autobusem?
Už jsi někdy viděla, že by policie hledala diamantovou tiáru v autobuse? Já
teda… ne.
A dovedeš si představit, že se hrabou v baťozích dvou turistů?
Zase ne.
Pak budou na řadě Roi a Cameron.
Nasednete do karavanu, co jsme přivezli ze Španělska a zaparkovali ho na předměstí.
Pak vyzvednete mě a odjedeme jako šťastná rodinka.
Gonzálesovi.
Martita.
Jozé Luis.
A hlava rodiny. Vdovec.
Já odejdu předposlední se zbývajícími konzervami a sejdu se s vámi dva bloky od
hotelu.
A já, jako kapitán lodi, opustím hotel samozřejmě poslední.
Berlín se zbaví veškerého materiálu, co při loupeži použijeme.
Dalekohledy, monitory, počítače. Kontaktuje přepravní společnost, která si
vše vyzvedne.
A pak se vlakem vrátí do Španělska.
A pošlem to do Austrálie. Do kláštera.
Všechny náklady na nás, jako charitativní dar.
Jedu do Paříže.
Teď si musím vyčistit pro změnu hlavu já.
Ale nechtěla jsi zůstat na snídani?
Už jsem si zavolala taxík.
Jestli je pro tebe tak těžký se rozhodnout, když miluješ jen jednoho
člověka,
Představ si milovat dva.
Odjíždím ze země, Camille.
Napadlo mě zmizet beze stopy, bez adresy, ale to ti udělat nemůžu.
Takže, kdyby ses náhodou rozhodla, nechám svůj mobil pár dní zapnutej.
- Madam, dovnitř nemůžete. - Bydlím tu.
- Nejde to. - To je paní Polignacová, pusť ji.
- Dobře, tak běžte. Ano. - Díky.
- Camille Polignacová? - Ano.
- Komisař Lavelleová. - Můžete mi říct, co se děje?
Mám povolení k prohlídce.
Potřebuju otevřít ten sejf.
Já ten kód neznám.
Manžel ho používá pro svou práci.
Co se stalo?
Pak ho musím otevřít násilím.
Prosím vás, ptám se vás, co se stalo.
Provrtejte ho.
Kde je můj muž?
Je tam někdo?
Jsem tu oběť. Copak to nevidíte?
To mě kurva okradli.
To tady nikdo nepracuje?
Do prdele.
Posaďte se, prosím, pane Polignacu.
Prosím, omluvte to zpoždění. Jak uvidíte, měli jsme celkem napilno.
S povoleními a předběžnou forenzní zprávou.
Kde jste byl včera v noci?
Už jsem říkal, že doma. Vzal jsem si dva prášky na spaní a spal až do rána.
Jste náměsíčný?
Protože pět minut po jedné ráno jste šel na parkoviště.
Ne. To nejsem já. Ne.
Ale mám stejnej kabát.
To auto, ve kterém jede člověk, co má stejný kabát jako vy,
Poznáváte ho?
Jo, je to mé auto. Ukradli mi ho, drahý Watsone.
Prohlédli jsme záběry ze všech bezpečnostních kamer.
Vaše auto zachytilo několik kamer, jak po dálnici N13 opouští město.
Ten samej zloděj.
Pak musel ukrást i váš telefon.
Vysledovali jsme jeho signál a připojoval se k různým věžím
A to po úplně stejné trase do Chantilly.
Kde náhodou vlastníte dům, je to tak?
Proč se ptáte? Očividně už o mně všechno víte.
Získali jsme povolení, pane Polignacu,
A ráno jsme prohledali váš dům.
A koukněte, co tam našli kolegové z forenzního oddělení.
To, co vidíte, jsou vlákna.
DŮKAZ
Ne, nic nevidím.
Úplně stejné jako u visaček, co byly u ukradených klenotů.
Podle všeho je někdo pálil v koupelně vašeho domu v Chantilly.
Vidíte tohle?
Kousky sazí na záchodě.
A tento malý diamant?
Nejspíš se uvolnil z jednoho z ukradených šperků.
Našli jsme ho mezi polštáři na vašem gauči.
Pořád mi budete tvrdit, že jste spal jako špalek, pane Polignacu?
PŘÍCHOZÍ HOVOR
Camille?
Stalo se něco hroznýho.
Můžeš přijít ke mně?
Ahoj.
Přišel jsem, co nejrychlejc to šlo. Co se děje?
Pojď dál. Pojď dál.
Můj manžel je ředitel aukčního domu.
A včera v noci byla ukradena sbírka klenotů v hodnotě 44 milionů euro.
No… to je nebožák.
Se všema těma emocema, co teď prožívá a teď…
Takováhle rána.
Je to mnohem vážnější.
Oni ho zatkli.
A je hlavním podezřelým.
Ale, maj důkazy?
Vypadá to, že šel uprostřed noci ven…
A policie našla důkazy z loupeže v našem domě v Chantilly.
Jeden malej diamant a nevím, nějaký vlákna prej.
Pořád tomu nemůžu uvěřit.
Tak jo, proberem si to.
Jednal tvůj muž s někým pochybným?
Neměl problémy s penězi? Cestoval často?
Jistěže často cestoval.
Ale to je tou jeho prací.
Cestoval po celým světě a klasifikoval aukční položky.
Ale možná byl jen kretén a připravoval loupež s Chapo Guzmánem.
No tak. No tak, Camille.
Ne, nepředpokládej to nejhorší.
Kdyby tvůj muž patřil ke gangu zločinců, něčeho by sis všimla.
Několik telefonů, neustále by odcházel, že to musí vzít, pořád náhlý povinnosti.
Jo. Tohle všechno dělal.
Dokonce má támhle ve zdi i svůj osobní sejf.
Koukni.
Pojď. Pojď.
Policie ho otevřela
Autogenem, protože já jsem nevěděla, jaký má kód.
A začali vynášet bedny s nějakejma věcma.
Zdá se, že jsem žila s mužem, kterýho jsem neznala.
Se zločincem.
No tak.
No tak, Camille.
Přestaneme vymejšlet, jinak se z toho akorát zblázníš.
Musí existovat vysvětlení.
Dobrý Bože.
Zrovna, když se z vás měli stát rodiče.
„NEKOUKEJ NA MĚ“ OD POL 3.14
Vždyť neznám ani tvé jméno, tak proč jsem tě vůbec zval.
V zákulisí, tajnosnubně tichá, Pánbůh by tě nepoznal.
Mobil září na tvá líčka, poslední píseň šerem zní.
Tvůj hlas mne snažně prosí, kéž není píseň poslední.
Vidím, jak tvé oči září.
NEKOUKEJ NA MĚ
Ať nikdo jiný na mne nehledí.
Ničí mě tvé krásné oči, jsou to oči kočičí,
Máš na mě právo zástavní.
Vždy, když se naše pohledy protnou, čas kolem mne se zastaví.
Slyším tlukot svého srdce, jak je strašně hlučné
A co nevidět vybouchne.
Kéž navždy tu jsi, kéž navždy jsme spolu.
Když dobývám cizí města, každou noc v nich trávím sám.
Jen pomyslím na tvé oči, před realitou unikám.
Palivo v kouř se mění,
Nikdy nebylo nic tak skutečný.
Ničí mě tvé krásné oči, jsou to oči kočičí,
Máš na mě právo zástavní.
Vždy, když se naše pohledy protnou, čas kolem mne se zastaví.
Slyším tlukot svého srdce, jak je strašně hlučné
A co nevidět vybouchne.
Kéž navždy tu jsi, kéž navždy jsme spolu.
Ničí mě tvé krásné oči, jsou to oči kočičí,
Máš na mě právo zástavní.
Vždy, když se naše pohledy protnou, čas kolem mne se zastaví.
Slyším tlukot svého srdce, jak je strašně hlučné
A co nevidět vybouchne.
Kéž navždy tu jsi, kéž navždy jsme spolu.
Navždy jsme spolu.