Apoi vom fi gata să lansăm al doilea act al acestui număr de magie.
Cum se deschide un seif cu pereți de oțel de 25 de centimetri.
Și să trecem neobservați,
ca să putem intra și ieși ca pe ușile unui hotel de cinci stele.
O treabă demnă de David Copperfield.
Ce vei face după ce vei controla camerele?
Voi reda imagini în buclă cu seiful gol și anticamera,
când vom avea nevoie.
Ce sticlă imensă de șampanie franțuzească!
Scuze!
Îți place șampania, Bruce?
Da. N-o beau în fiecare zi, dar îmi place.
Ia sticla și toarnă-ți un pahar!
Nu, altă dată.
Nu!
Am întrerupt-o deja pe Keila, așa că te rog să-mi accepți invitația!
Să nu mai pierdem timpul! Deschide-o!
Nu așa…
Savureaz-o!
Simți notele citrice care-ți explodează-n gură?
- Da, le simt. - Bravo!
Nu!
Șampania e vin spumant.
Odată deschisă, începe să-și piardă esența.
Vei termina sticla. Te rog!
Putem să revenim la plan sau mai dorești ceva?
Nu mai vreau nimic.
Cu astea nu te îmbeți!
E ușor că confundați ce facem aici cu o sală de curs.
Acolo poți să te ridici, s-arunci cu cretă, să deschizi frigiderul…
Vă simțiți ca într-o sală de curs pentru că studiem un plan.
Deși există o diferență importantă.
Dacă cineva greșește…
Dacă tu greșești,
nu ești pedepsit să dai ture în curtea școlii.
Mergi direct la închisoare. Șaisprezece ani, aici, în Franța.
Cel care nu învață acest plan ne pune viețile în pericol.
FABRICA DE BANI BERLIN
Ca să-l citez pe un om genial, care mă ajută să plănuiesc unele jafuri:
„Un jaf nu doar se planifică, ci se studiază.”
De ce nu e omul ăsta aici cu noi?
Își planifică propriul jaf.
Va fi fantastic.
I-a luat jumătate din viață ca să-l plănuiască.
Dar ai dreptate.
Vă întrebați de ce n-am recrutat hoți cu 20 de ani de experiență
și v-am ales pe voi în schimb.
Din două motive.
Primul e că un jaf are nevoie de un singur geniu, iar acela e Damián.
Al doilea e că profesioniștii au mai mult orgoliu decât entuziasm.
În acest jaf, eu sunt cel cu orgoliul.
Iar voi sunteți cei cu entuziasmul.
E foarte trist să lucrezi cu oameni care nu sunt entuziasmați.
Iar voi sunteți încă foarte maleabili.
Puteți fi așa cum vă vreau eu.
Îmi puteți asimila codul.
De exemplu, tu, Bruce, nu vei mai întrerupe niciodată un curs.
- Așa-i? - Nu, dle.
Dar cel mai important e că,
atunci când ești înconjurat de tineret și de entuziasm,
întinerești și tu.
Nu-i așa, Damián?
Entuziasm, prospețime, frumusețe.
Lucruri pentru care merită să trăiești.
De asta plănuiesc jaful într-un hotel de cinci stele.
Nu într-un hangar sau în suburbii,
cum fac hoții care se ascund și se îmbracă sumbru.
Dacă vom fi ciuruiți în casa de licitații,
vom lăsa în urmă cinci cadavre frumoase…
Plus Damián.
Mersi pentru compliment!
Dacă nimeni nu mai vrea să ne întrerupă…
Poți continua, Keila.
Ce se va întâmpla când vei prelua controlul camerelor?
Voi înregistra imagini cu seiful gol și anticamera.
Le vom reda în buclă la nevoie.
Înregistrez.
Voi trimite înregistrările pe monitoarele paznicilor.
Și dacă intră domnul Polignac în seif ca să depoziteze bijuteriile?
Camerele îl înregistrează în timp real.
Și dacă intrăm noi acolo ca să le furăm?
Redau înregistrările, iar paznicii văd seiful gol.
Imagini în buclă.
ÎNREGISTRARE
Înregistrare sau redare în timp real?
Crezi că e real, dar e un miraj.
Hoții îți sparg betonul cu un utilaj.
Sunt și poet.
După ce vom intra în anticameră, vom tăia peretele din spatele seifului.
O tăietură precisă într-o placă de oțel de șapte tone.
Cu ce-o vom tăia?
Cu un sistem de mare precizie.
Lăncile termice ar lăsa urme.
Imaginați-vă un fir care taie cu precizia unui diamant,
cu un motor în doi poli!
Taie cu viteza de 40 de metri pe secundă.
Ăsta va fi sistemul nostru.
Cuplează macaraua!
Apoi vom atașa niște cârlige, ca s-o ridicăm 50 de centimetri.
- Unde va fi macaraua? - Chiar deasupra seifului.
Vom ascunde doi scripeți acolo.
Macaraua va ridica placa de oțel ca pe o ușă de garaj cu telecomandă,
lăsându-ne spațiul necesar pentru a intra.
Redau înregistrarea.
ÎNREGISTRARE / LIVE
Da!
Ura!
Keila, spune-i lui Berlin că am intrat!
Berlin, am pătruns în seif.
Am reușit!
Suntem în seif!
Spune-i lui Damián că e geniu!
Va câștiga Oscarul pentru cel mai bun hoț.
Damián, Berlin îți transmite că ești geniu
și că iei Oscarul pentru cel mai bun hoț.
Iar voi veți fi cea mai bună bandă de infractori.
Spune că vom fi cea mai bună bandă de infractori.
Să nu uităm de tine, geniule!
Ești genială.
Cum arată seiful?
E gol, așa cum ne așteptam.
După ce ajunge ultima bijuterie, întindem covorul roșu.
Dar mai sunt câteva zile.
Între timp, să ne bucurăm de Paris!
Cum a fost ziua ta, mon amour?
Spune-mi!
Te-ai gândit la mine?
Sincer, da.
Vreau să fac un lucru pe care nu l-am mai făcut până acum.
N-am idee. Ceva nebunesc.
Cum ar fi?
Să fac sex în baia unui restaurant de lux.
Pun pariu că nimeni n-a făcut asta aici.
Am fi primii.
Pentru restul vieții, vom fi primii care au făcut-o.
Ce părere ai?
Acum mă poți privi, știind că nu port nimic.
Recunosc că m-ai incitat.
Te aștept în toaleta femeilor.
Nu sta mult!
Soțul meu tocmai a intrat.
Ce mă fac?
Te ridici și-l saluți.
Îi spui că-s un dealer de artă nesuferit și că vrei să pleci de aici.
Și că-s un snob bădăran. Voi juca bine rolul ăsta.
Nu sta pe gânduri! Du-te!
Domnule Martínez, el e soțul meu, domnul Polignac.
E o coincidență că suntem toți aici.
- Sunt încântat. - E dealer de artă spaniol.
Ți-am spus că iau prânzul cu dânsul.
Vă deranjează dacă ni se alătură?
E vreo problemă? Sunt insuportabil? Vă deranjează discuția noastră?
Sau poate e și mai rău.
Sunteți atât de egocentrică, încât confundați politețea cu avansurile?
Scuze! Nu vă înțeleg tonul și ce încercați să spuneți.
E simplu, domnișoară.
Nu trebuia să chemați pe cineva ca să vă salveze. Plec.
Sunt om respectabil.
Voiam să facem afaceri, nu să vă cer să-mi umblați la șliț.
Las-o mai moale, durule!
Întreci măsura.
Acesta e un loc public. E nevoie să fim manierați.
Ea e o femeie respectabilă.
Ai înțeles?
Sigur.
Vă las să vă delectați.
Ce-am făcut?
Începusem să mă agit.
Îmi zvâcneau tâmplele, mi se încleșta gura.
Și mă tot gândeam: „O să-mi cadă chiloții din buzunarul lui.”
O luam razna.
Mă simt vinovată că-l înșel.
Dar, în același timp, sunt încântată.
Să plecăm din Paris!
La un castel, la un spa, oriunde.
În weekend.
Doar noi doi.
De parcă restul lumii n-ar exista.
- Așa? Fără haine? - Iubita mea…
Suntem în Paris, orașul modei.
În plus, ai nevoie de lenjerie intimă.
Dă-mi-i!
Ce-i spun soțului?
Voiam să petrecem câteva zile la căsuța din Chantilly.
Spune-i că pleci într-o călătorie de afaceri urgentă!
N-ai timp nici să treci pe acasă.
Îți amintești când ți-am spus că nu puteam dormi
fiindcă mi-era teamă că ratez ceva grozav?
Nu mai simt asta.
Acum simt
că trăiesc tot ce mi-am dorit.
Alături de tine.
Sunt opt miliarde de oameni în lume.
Dar noi ne-am găsit.
Noroc!
Am venit aici pentru prima dată acum mulți ani, cu soția, într-un Dyane 6.
De atunci, ne-am franțuzit.
Mâncăm baghetă în fiecare zi și croissant la mic-dejun.
Ocazional, bem vin de Burgundia.
Arată bine. Pot s-o gust?
- Ratatouille… - Petit pois…
- Da.
Îmi dai partea mea în avans?
- De ce? - Pentru cele patru zile.
E un festival de muzică electronică în New Orleans.
M-aș distra bine.
În New Orleans?
Știi unde e New Orleans?
Pot să fac o oră cu autobuzul sau 20 cu avionul. Am motiv.
- Care e motivul? - Să mă distrez.
Aventuri absurde cu final necunoscut.
Vino cu mine! Paris, New Orleans.
Sună bine!
Nu. Eu prefer să știu cum se termină aventurile mele.
Ești plictisitor.
Dacă nu mergem la New Orleans, sărbătorim la Paris.
Să sărbătorim cu șampanie!
Da, șampanie.
Nu prea mai îmi place șampania.
Scuze!
E foarte bună.
E soția mea.
Sunteți studenți la Sorbona. Să n-aud spaniolă!
- Bună, dragă! Ce faci? - Bună, Damián!
M-ai prins bând ceva cu niște studenți
pe un acoperiș din Paris.
E atât de boem! Ei sunt elevii mei.
E lingușitoare. A zis că-s o plăcere cursurile mele.
De unde știi franceză?
Am trăit aici câteva luni când eram mică.
Ce tare!
Parisul e frumos acum.
E la fel de romantic.
Ce-ai zice să te întâlnești cu mine aici după ce termin cursurile?
Ca acum 20 de ani.
Ne-am sărutat în vârful Turnului Eiffel.
Aveai frică de înălțime.
A meritat.
M-am tot gândit.
N-a fost o decizie ușoară.
Cred că ar trebui să ne despărțim.
Damián, mă auzi? Ești bine?
Da.
Te înțeleg că ai aceste gânduri.
Și eu mă gândesc câteodată
că ar fi bine să ne oferim spațiu,
ca să ne limpezim gândurile și să fim mai puternici.
Ca să reaprindem flacăra, nu? Și s-o luăm de la început.
Damián, facem asta de prea mult timp.
Cursurile tale în toată lumea, seminarele tale, colaborările cu ONG-uri.
Mă gândesc la ceva definitiv.
Scuze! N-am primit bine vestea.
Ai spus mereu că sunt iubirea vieții tale.
Și tu ești a mea. Ne-am spus asta în urmă cu patru sau cinci luni.
Poate ești iubirea vieții mele,
dar asta nu înseamnă că vom fi împreună pe vecie.
Dar…
Dacă sunt iubirea vieții tale, despărțirea nu are sens, dragă.
Te rog să nu-mi mai spui așa!
Bine, Carmen. Scuze! E obișnuința.
E mai bine să nu mă suni o perioadă, da?
Parisul îmi trezește multe amintiri.
Noi ieșim în oraș. Vii și tu?
Vreți să beau shoturi și să dansez pe bar cu o studentă?
Nu, mersi! Voi urmări monitoarele.
Rămân cu tine și îți țin companie.
- Serios? - Pe bune?
Da.
- Keila? - Da.
- La ce spui „da”? - Vin cu voi. Să mergem!
Haideți la distracție!
Da, peste o săptămână.
ÎNCHIRIERI MOTO
Am apeluri de la centrul de închirieri.
Spune-mi unde ai parcat-o!
Omule, uită de motocicletă!
Mă sună zilnic. Nu înțelegi?
M-au amenințat că-mi dau datele poliției.
Bruce, o să furi bijuterii în valoare de 44 de milioane.
Ai folosit un pașaport fals.
Dar cu poza lui.
Dacă are cazier, poliția l-ar prinde cu tehnologia de recunoaștere facială.
Spune-mi unde naiba e motocicleta!
Ai văzut faza cu șampania.
Ce va face Berlin când va afla că poliția mă caută?
Trebuie s-o rezolvăm.
Am pus-o.
- E la pușcăriași. - Poftim?
Am adus pizza.
Fără anșoa. Și vin de Burgundia. Știu că-ți place.
Bine.
Ești așa de când ai vorbit cu soția.
- V-ați certat? - Ceva de genul ăsta.
M-a părăsit.
Bun-venit în club!
Nu te gândi prea mult!
Toate relațiile se termină.
O relație e un cumul de momente bune
care se termină în dezastru.
Ca Titanicul.
Cum adică?
Ca Titanicul. Așa e iubirea.
La început, dansezi la banchete.
Și, brusc, ești în Groapa Marianelor.
E o scândură care te poate salva.
Unul se agață de ea, înghețat, iar celălalt ajunge pe fundul oceanului.
Cina, romantismul, sexul din mașina,
mâna pe sticla aburită
sunt momente bune care duc la dezastru.
Pari o divorțată de 50 de ani, cu două hernii.
Te-a făcut să suferi.
Puțin.
Cred că am câștigat înțelepciune în schimbul durerii.
Și convingerea că n-ai ce căuta înapoi, dacă ai supraviețuit.
Nu. Asta nu e înțelepciune. Asta înseamnă să renunți.
Nu voi renunța.
Mă voi întoarce în Spania
și-i voi aminti de ce-s iubirea vieții ei.
Am doar un sfat.
Ai grijă să fie singură când apari!
Ce insinuezi?
Ascultă, Damián!
Oricât de bună era relația voastră, ea s-a stins.
Soția ta își vede de viață.
Vrea să se bucure de noua ei iubire și de asta te-a părăsit la telefon.
Sper să mă înșel.
Dar, dacă nu mă înșel, bun-venit în club!
Urmărește monitoarele și mănâncă! Trebuie să mă gândesc.
Ador locul ăsta.
Mă liniștește.
Aș vrea să-ți arăt multe locuri din Paris.
Niște grădini japoneze,
unde te poți pierde și uita de lume.
Și piața Barbès,
unde fermierii vând vin foarte bun.
- Și brânză artizanală. Îți place brânza? - Mor după brânză!
Uneori, își aduc și oile.
Și mai e o cafenea veche.
Cafeaua lor e divină.
E foarte frumoasă.
Scaunele sunt de epocă și blatul e din nichel.
Ador asemenea locuri!
Când sunt în Madrid, mă întorc în același loc,
la cafeneaua Buenos Aires.
„Boabe de cafea braziliene prăjite aici.”
Simón,
crezi că poți sta mai mult?
Aș rămâne o veșnicie.
Renunț la tot.
Casă, slujbă, prieteni…
N-am nevoie de ele, dacă pot trăi cu tine la Paris.
Vorbești serios?
Sigur.
Mi-ar plăcea.
E François.
Te superi dacă-i răspund?
Sigur că nu.
François?
Camille, călătorești singură?
Ți-ai lăsat e-mailul deschis pe laptop.
Am avut o zi extrem de stresantă.
Am primit multe bijuterii.
Am venit acasă ca să mă schimb și ți-am găsit laptopul pornit.
Ți-am citit mesajele de iubire.
Îți trezește sentimente cum n-ai mai avut de ani buni.
Cântecele pe care i le trimiți sunt cele pe care le ascultăm noi.
Din câte văd, vă plimbați prin aceleași locuri ca noi.
Apoi, i-am citit numele: „Dl Martínez, dealer de artă.”
E spaniolul de la restaurant.
François…
Aș vrea să-ți explic pe îndelete. Bine?
Ne-a citit mesajele.
A văzut totul.
Trebuie să discut cu el.
Mă lași singură puțin?
Sigur. Anunță-mă când vrei să mă întorc!
Chiar că sunt dur!
Ce mai zici acum?
Să vedem cine a întrecut măsura acum!
- Bună dimineața! - Bună! Vrei să jucăm cărți?
Mi-ar plăcea să joc cu dvs., dar iubirea m-a buimăcit.
Și îmi vine să fug.
Atunci, fugi!
- Fugi, tinere! - La revedere!
La revedere!
Ce tânăr drăguț!
Intră! E cameră de nefumători. Iar fumez.
Ai avut dreptate.
Soția mea are o aventură. Am pierdut câteva detalii.
S-a dus la Sevilia de Săptămâna Mare. A zis că se duce cu o prietenă la slujbă.
Dar e toată aranjată, de parcă se duce la operă.
Și-a deschis și culoarea părului.
Poza asta nu e selfie.
Ce înseamnă asta? Că mai era cineva cu ele.
În timpul verii, și-a vizitat mama la casa de la mare.
Ea a purtat mereu costum întreg.
Acum cinci ani, patru ani, trei ani…
Eu nu o însoțeam aici
și a purtat bikini, pareo și floare după ureche.
Cine se gătește ca o hawaiiană ca să joace Parchis cu maică-sa?
Și a uitat să-mi trimită mesaj de noapte bună de două ori.
Poate crezi că-s nebun.
Dar facem asta de 20 de ani.
De un an, postează totul pe Facebook.
Cineva pe nume Șacal70
îi dă „like” la fiecare postare.
„Like” peste „like”.
Într-o zi, emoji cu foc la o poză!
Utilizatorul Șacal70 îi trimite un emoji cu foc.
Uite! Avem abonament de familie pentru telefon.
În ultimele zece luni, apare un număr nou.
Am zis că e una dintre rudele ei. Are multe rude.
Dar asta m-a pus pe gânduri. Apelează acel număr când sunt plecat.
Din ianuarie până-n martie și din iulie până-n septembrie, n-a sunat.
Dar, pe 13 octombrie, la 20:16,
e o convorbire de 47 de minute cu numărul ăla.
N-ar fi ciudat, dacă n-aș fi plecat spre Paris la ora 20.
Ea m-a lăsat la aeroport.
M-a lăsat ca pe un câine și a apelat numărul ăla.
Și proba concludentă.
În acea seară, am primit o notificare
despre o plată în valoare de 178 de euro.
Am făcut săpături pe internet.
E un restaurant.
„Floarea șacalului.”
Șacalul. Din nou!
Știi ce înseamnă „șacal” în Mexic?
Mascul feroce, cu impuls sexual.
Cine cheltuie 178 de euro la un restaurant mexican?
Sigur a băut tequila cu marele șacal!
Ajunge!
- Ce vrei? - Au ajuns bijuteriile.
- Ce zi e? - Luni.
Dar e ceva mai important.
Bijuteriile vor fi evaluate mâine.
Miercuri e o conferință de presă.
N-am prevăzut asta.
A doua zi e licitația.
Le vom fura azi. În seara asta.
Unde e Berlin?
Roi!
Am vești minunate, Roi!
Vrea să rămân la Paris.
Soțul ei a aflat despre noi.
Era încă lipicioasă după sex când a sunat-o.
Dl Polignac de la casa de licitații?
Lasă asta!
Sunt chestii personale. Lasă munca!
Tipul a citit mesajele noastre de iubire.
Tot ce trebuie să fac acum e să aștept s-o împingă în brațele mele.
Cred că-mi prelungesc weekendul, Roi.
Nu poți.
Trebuie să furăm bijuteriile azi.
De ce azi?
A sosit și diadema cu diamante a Elenei de Savoia.
Bijuteriile vor fi evaluate mâine.
Urmează o ședință foto a presei.
Jaful e diseară.
Trebuie să închid. Dar voi fi acolo.
Regret, iubitule!
Nu! Eu regret. Cum te simți?
Îmi pare rău pentru el.
M-am pus în locul lui și…
Săracul!
Era șocat.
A fost dureros pentru amândoi.
Pot să te întreb ce…
Ce i-ai spus?
Totul.
Că ne-am plimbat pe malul Senei.
Că ne-am plimbat pe străzi cu Vespa,
sărutându-ne la fiecare semafor.
Că faci cele mai bune Margarita din Paris.
Că nu dormim.
Că ne iubim toată noaptea.
Și el ce a spus?
Că ar fi făcut la fel.
Că, atunci când iubirea te ia pe sus,
nu mai poți face nimic.
Că, dacă asta simt, asta să fac.
Ce înseamnă asta?
Nu știu. Cred că a vrut să spună că nu ne va sta în cale.
E un om foarte bun.
Vrea să te cunoască.
François vrea să mă cunoască?
Da, François.
Acum că știe că ești cel din restaurant,
se simte prost că te-a jignit și vrea să-ți ceară scuze.
François e foarte înțelegător.
Nu toți ar accepta ca soția să-i lase pentru alt bărbat.
Vino!
Iubitule…
Nu vrea să aleg.
Scuze dacă te-am indus în eroare, dar…
nu-l părăsesc.
Suntem împreună de opt ani. El e partenerul meu de cursă lungă.
Sincer, m-ai indus în eroare.
Mie ce rol îmi revine? Nu înțeleg.
Tu ești fascinația.
Pasiunea.
Scânteile pe care le simți la început.
Am simțit toate astea și cu el. Apoi iubirea noastră s-a consolidat.
Nu cred că pot renunța la asta.
Știi ce mi-a spus?
De trei săptămâni, se gândește să facem un copil.
Ce coincidență!
Și apare această iubire puternică pe care o simt pentru tine,
chiar în acest moment al vieții noastre.
Îi cer asta de ani buni.
Nu era momentul potrivit.
Și, când se hotărăște el, eu mă îndrăgostesc de tine.
Totul e în regulă.
Dar toate astea m-au derutat puțin.
Trebuie să diger totul și să mă odihnesc.
Au fost prea multe nopți nedormite.
Cred că mi-ar prinde bine să stau de unul singur.
Te superi dacă mă mut în altă cameră?
Sigur că nu. Bine.
Așteaptă!
Mâine? Mic-dejunul?
Desigur.
Da, Roi.
- Sunt pe drum. Ce e? - Bine.
Damián e cam supărat. A zis că te-a sunat și că n-ai răspuns.
Dar, dacă ești pe drum, uită de asta!
Ești bine?
Nu, Roi. Nu sunt bine.
Sunt roata de rezervă.
Spune că e îndrăgostită de mine, dar că rămâne cu soțul ei.
Tu înțelegi ceva?
- E ciudat. - Mie-mi spui?
Spune că-s fascinația și scânteile. Dar el e partenerul de cursă lungă.
Să ne care el valizele!
Înainte îi eram amant,
cu toată frumusețea subterfugiului, și ne ascundeam de soțul ei.
Acum sunt marionetă.
El mă tolerează. Doamne! E vreun cuvânt mai îngrozitor?
Tipul mi-a dat undă verde ca să i-o trag soției lui.
La naiba cu relațiile astea deschise
și cu libertinismul francez!
Da.
Tu separi viața personală de cea profesională.
Și acum totul e amestecat, așa că…
încearcă s-o uiți!
S-o uit?
E prea târziu, Roi.
Am cunoscut-o acum 15 zile. Femeia m-a cucerit.
Și nu ți-am spus ce e mai rău.
Spune că vrea să facă un copil.
- Ai lăsat-o gravidă? - Nu, Roi.
Își dorește copii de ani buni, dar soțul n-a găsit momentul potrivit.
Iar acum nenorocitul vrea să-i facă un copil ca s-o țină alături.
Prefăcutul naibii!
Un om hain se folosește de un copil.
Se dă înțelegător, dar ne amenință cu embrionii.
N-o voi lăsa lângă nemernicul ăla mediocru!
Ascultă cu atenție!
Fă rost de acetonă și înălbitor! Vom face cloroform.
Fraierul ăla nu știe cu cine se pune!
El crede că ăsta e un joc.
Dar va fi distrus de o bombă de 300 de megatone.
Futu-i!
Subtitrarea: Alexandra Simona Pandelică