A tak budeme připravený zahájit druhý dějství našeho úžasnýho kouzelnickýho
triku.
Jak otevřít trezor s 25 centimetrovými zdmi z oceli?
A především nepozorovaně. Abysme mohli chodit dovnitř a ven a dveře se
nezastavily jak v pětihvězdičkovým hotelu. Bude to číslo hodný Davida Copperfielda.
Keilo, co bude, až získáš kontrolu nad kamerama?
Nahraju záběry prázdnýho trezoru a předsíně a až budem potřebovat, pustíme
jim je ve smyčce.
Hele. To je ale velká flaška šampaňskýho.
Omlouvám se vám.
Ty rád šampaňský, Brucei?
Jo. Ne, ne, že bych ho pil denně, ale mám ho rád.
No, tak vem tu lahev a otevři ji.
Ne, ne. Snad někdy jindy.
Ne, ne, ne, ne, ne, ne, ne. Přerušili jsme Keilu, takže tě prosím, abys přijal moje
pozvání a už to dál nezdržoval. Otevři ji.
Ne, ne, ne. Vychutnej si to.
Cejtíš ty citrusový perličky, co ti praskaj v puse?
Jo, jo, cejtím ty perličky.
Jistě. Tak pij.
Ne, ne, ne, ne, ne, ne.
Víš, šampaňský je šumivý víno. Jakmile ho otevřeš, začne ztrácet svou kvalitu.
Takže teď dopiješ tu láhev. Co říkáš?
Můžeme se teď už vrátit k našemu plánu, anebo bys chtěl otevřít ještě něco?
Ne. Už, už je to dobrý.
Pst.
Sněz tohle, jinak budeš opilej.
Asi je celkem snadný si to tady splíst s nějakou učebnou, že jo? Kde si můžete
vstávat jak chcete nebo házet křídou nebo otvírat lednici. Ale pokud vám to přijde
jako učebna, tak proto, že tu studujeme plán. Je tu ale rozdíl. Moc důležitej
rozdíl.
Když to někdo podělá, když ty to poděláš, nepošlou tě běhat kolečka po
školním dvoře. Pošlou tě do kriminálu. Tady ve Francii. A to zhruba tak na 16
let. A když bude někdo ignorovat tenhle plán, tak tím ohrozí životy všech
ostatních.
Abych citoval někoho geniálního, co mi pomáhal s některými loupežemi:
„Loupež není plán, je to učební program. “
A proč s náma ten člověk taky nekrade?
Připravuje svou vlastní loupež.
Bude neskutečná.
Ten člověk strávil jejím studiem půlku života.
Ale máš pravdu.
Nejspíš si říkáte, proč si neseženu profesionální zloděje s 20letou zkušeností
a místo toho tu mám vás.
Ze dvou důvodů.
První důvod je, že tahle loupež potřebuje jen jeden mozek, ten Damiánův.
A zadruhý, protože…
u profíků je to spíš otázka ega než vášně. A na ego, jsem tady já.
A od vášně zase vy.
Protože je strašně smutný pracovat s lidma, který nemaj špetku vášně. Zatímco
vy jste pořád úžasně tvárný. A můžete se naučit bejt tím, kým vás chci mít. Můžete
si vštípit zásady. No, například Bruce, ten už nikdy nepřeruší výuku, že ne.
Brucei?
Ne, pane.
Ale co je nejdůležitější, a to je ten třetí důvod, když jste obklopeni mladými,
vášnivými lidmi,
omladí vás to, viď, Damiáne?
To nadšení, svěží vítr a ta krása. Díky těmhle věcem totiž stojí za to žít. A
proto svoje plány připravuju v apartmá pětihvězdičkovýho hotelu a ne v hangáru
nebo v bytě na předměstí, jako lupiči, co se schovávaj jako krysy a oblíkaj si
tepláky. Protože jestli nás u vchodu do aukčního domu prošpikujou kulkama, bude z
nás pět nádhernejch mrtvol. A ještě Damián.
Moc ti děkuju za poklonu, příteli.
A pokud nás už tedy nechce nikdo přerušit…
Keilo, pokračuj, prosím.
Co se stane, až získáš kontrolu nad kamerama v aukčním domě?
Jak jsem říkala,
nahraju záběry prázdnýho trezoru a předsíně a až bude třeba, pustíme je ve
smyčce.
Nahrávám.
Uploaduju ty záběry ukazující prázdný prostory do monitorů ostrahy.
Co když Monsieur Polignac vstoupí do trezoru, aby tam uložil nějaké klenoty do
aukce?
Necháme kamery, aby to nahrály v reálu.
A když tam místo Monsieureho vstoupíme my, abychom kradli?
Pustím jim tu nahrávku a ostraha uvidí prázdnej trezor.
Pustit smyčku.
NAHRÁVKA
Nahraný vysílání nebo živý vysílání? Myslíte, že vidíte realitu, ale je to lež.
A mezitím u vás banda nepoctivejch lidí provede krádež Jsem to básník.
Až budeme v té předsíni, vyřízneme zadní stěnu trezoru spolu se spoji, které drží
ten kov pohromadě. Jeden čistý řez, kterým vyjmeme sedmitunovou ocelovou
desku.
A jak tu ocelovou desku vyříznem?
Tím nejpřesnějším systémem všech dob.
Kdybychom použili autogeny, zůstaly by tam stopy.
Ale představte si vlákno, co řeže tak přesně jako diamant.
A dvoupólový motor.
Rychlost řezání 40 metrů za sekundu.
Tohle, tohle bude náš systém.
Připojte drát k jeřábu.
Poté přivaříme několik háků, aby to jeřáb vyzdvihl o 50 centimetrů.
A kam dáme ten jeřáb?
Umístíme ho přímo nad trezor.
Ta železná konstrukce skryje dvě kladky, které usadíme zde.
Jeřáb zvedne náš kus ocele, jako by to byly garážový dveře na dálkový ovládání,
čímž nám zbyde dost místa,
dostat se tam.
Trezorová smyčka aktivována.
Ano. Jo!
Keilo, řekni Berlínovi, že jsme tu.
Berlíne, mám ti od Damiána vyřídit, že jsme v trezoru. Zvládli jsme to.
Jsme v tom posraným trezoru, kurva.
Hele, řekni Damiánovi, že je génius.
Že letos získává Oscara za nejlepšího zloděje.
Damiáne, Berlín říká, že jsi génius. A že letos
získáváš Oscara za nejlepšího zloděje.
A vy všichni
jste nejlepší bandou zločinců roku.
A všichni
prej získáváme cenu za nejlepší bandu zločinců.
A nezapomínám ani na tebe, génie.
Jseš skvělá.
A jak ten trezor vypadá?
Prázdnej, jak jsme čekali.
Až dorazí poslední klenoty, budem mít na příchod
připravenej červenej koberec.
To všechno ale až za pár dní. Do tý doby si pojďme užít Paříž.
Jakej jsi měla den, mon amour?
Pověz mi, myslelas na mě?
Popravdě ano.
Říkala jsem si, že bych vyzkoušela něco novýho.
Nevím. Něco bláznivýho.
Jako co?
Milovat se na záchodě Michelinský restaurace.
Vsadím se, že to tu ještě nikdo nedělal.
Byl by to náš odkaz.
Po zbytek života budeme v něčem první, a to společně.
Co myslíš?
Jejda.
Teď se mi můžeš podívat do očí s vědomím, že pod tím nic nemám.
Musím uznat, že jsi mě šokovala.
V tom případě na tebe počkám na dámách.
Pospěš si.
Můj manžel.
Zrovna vešel.
Co mám dělat?
Vstaneš a půjdeš ho pozdravit.
Řekneš mu, že jsi tu s kreténem přes umění. Že ho nemůžeš vystát a že tě má
odsud odvést.
Řekni, že jsem nadutej, nesnesitelnej snob. Tuhle roli zvládnu. Tak už běž.
Monsieur Martinezi.
Představuju vám svého muže, Monsieur Polignaca.
Jaká náhoda, že jsme šli do stejný restaurace, viď?
Těší mě.
Je to španělský obchodník s uměním.
Pamatuješ, jak jsem říkala, že s ním jdu dneska na oběd?
Nevadilo by, kdyby si k nám přisedl?
Nějaký problém? Přijdu vám nesnesitelný? Nebo snad naše konverzace? Možná, že jste
tak sebestředná, že jenom proto, že jsem slušný a také zdvořilý, si myslíte, že se
vám tady dvořím!
Promiňte, ale nechápu ani váš tón, ani co naznačujete.
Je to velmi prosté, paninko.
Je-li vám se mnou nepříjemně, nemusí vás někdo zachraňovat. Můžu odejít sám.
Jsem proslulý obchodník s uměním, jen jsem chtěl obchodovat a ne, abyste mi
rozepínala kalhoty.
Bacha na jazyk, matadore.
Jsi úplně mimo.
Jsi na veřejnosti a všechno se dá probrat slušně. Je to ctihodná žena
Rozumíme si?
Jistě. Ochutnejte jatýrka.
Co jsem to udělala? Co jsem to udělala?
Přísahám, že jsem se hrozně bála.
Spánky mi pulzovaly, čelist jsem měla jak z ocele
Říkala jsem si: „Ne, ne, ty kalhotky vyskočej a proletěj vzduchem. “
Už normálně šílím.
Cejtím se provinile, že Françoise podvádím.
Zároveň cejtím takový vzrušení.
Tak opusťme Paříž.
Na hrad, do lázní, kamkoli.
Zmizme na víkend.
Jen my dva. Jako by zbytek světa vůbec neexistoval.
Ani s sebou nemám oblečení.
Má lásko, jsme v Paříži. To je město prêtàporter.
Navíc bych řek, že nejvíc potřebuješ spodní prádlo.
Dej to sem.
A co mám říct manželovi?
Měli jsme spolu strávit pár dní na chatě, kterou máme u Château de Chantilly.
Řekni, že musíš na náhlou služební cestu. A že, že ani nemáš čas se stavit
doma.
Pamatuješ, jak jsem říkala, že nemůžu spát, protože se bojím, že ve spánku
propásnu něco úžasnýho?
No, už to tak necejtím.
Teď cejtím, že… vše, co jsem chtěla prožít, už žiju.
A je to s tebou.
Mezi tolika miliardama lidí jsme tu my, ty a já.
Na zdraví.
Poprvé jsem tady byl před mnoha lety se svou ženou. V Dyanu šest. A od té doby
jsme se pofrancouzštili.
Každý den bageta a croissant k snídani.
A kdykoli si můžem dát, lahev burgundského.
- Ou, Le Moulin Rouge. - Vypadá to skvěle? Můžu ochutnat?
Ratatouille.
- Les petits pois. - Jo, to teda.
- „Petits pois. “ - Ano.
Hele, můžeme dostat zálohu z loupeže?
- Na co? - Na ty čtyři dny.
V New Orleans je festival elektronický hudby. Très cool.
- Ráda bych to tam rozjela. - V New Orleans?
Víš ty vůbec, kde je New Orleans?
Pro mě je to stejný. Pro dobrou věc hodinu v autobuse nebo 20 v letadle.
A co že je ta dobrá věc?
No, bavit se.
Absurdní dobrodružství s neznámým koncem.
Pojeď se mnou.
Paříž, New Orleans. To mi zní moc dobře.
Ne, mám radši, když se ví, jak to dobrodružství skončí.
Jsi nudnej patron.
No, jestli nepojedem do New Orleans, oslavíme to tady v Paříži.
Pokud je to oslava, šampaňské pro všechny, ne?
Jo, šampaňský.
Já už šampaňský zas tolik nemusím.
Kurva. Promiň, kámo.
Je to strašně dobrý.
Hele, ššš, moje žena.
Všichni jste studenti ze Sorbonny, jo? Nikdo nemluvte španělsky.
Ahoj, lásko, jak se máš?
Ahoj, Damiáne.
Zrovna jsi mě zastihla, jak jsem si s několika studenty
zašel na drink tady na střeše v Paříži. Dost bohémské, viď?
To jsou moji studenti.
Salut.
Zdravím. Bonjour.
To je má žena Carmen.
Dobrý večer. Je nám potěšením, že můžeme chodit na přednášky vašeho muže.
To je ale snaživka, co? Že prý je jim potěšením.
Hele, jak to, že umíš tak dobře francouzsky?
Když jsem byla malá, pár měsíců jsem tu žila s rodinou.
Super.
Paříž je teď opravdu krásná.
Je romantická jako vždycky.
Hele, co kdybychom se, až dokončím ten kurz, sešli támhle?
Jako před 20 lety?
Políbili jsme se v nejvyšším patře Eiffelovky.
Pamatuju si tu závrať.
Ale stálo to za to, ne?
Přemýšlela jsem.
A nebylo snadné se rozhodnout, ale…
asi bude lepší, když se rozejdeme, Damiáne.
- Damiáne, posloucháš? - Jsi v pořádku?
Jo. Jo, jo, jo.
Nevadí, že si to myslíš. Já…
Taky mě to někdy napadne, že bychom si měli dát trochu prostor.
Získat nadhled a vrátit se silnější.
A s větší touhou.
Jako začít nanovo.
Damiáne, dáváme si jeden druhému čas už spoustu let.
Ty tvoje kurzy po světě, tvoje semináře, tvoje charitativní práce pro neziskovky.
Mluvím o definitivním konci.
Promiň. Možná tu novinu neberu dobře, ale vždycky jsi říkala, že jsem láska tvého
života a ty ta moje. A kdy jsme si to řekli? Nevím, před čtyřmi, pěti měsíci?
Možná jsi láska mého života, ale… to neznamená, že spolu budeme po zbytek
našich životů.
Ale… Nemyslíš, že rozejít se se životní láskou je špatný?
Prosím, nemluv mi o lásce.
Jo, jo, Carmen. Tak promiň, je to síla zvyku.
Bude lepší, když mi nějakou dobu nebudeš volat.
No…
Paříž nám vrací tolik vzpomínek.
Chtěli jsme jít na párty. Půjdeš taky?
Chceš, abych do sebe kopal tunu panáků a pak tancoval se svými studenty někde na
baru?
Díky, ale ne. Zůstanu a budu hlídat monitory.
Taky zůstanu. Aspoň ti můžu dělat společnost.
- Vážně? - Vážně?
Jo.
- Keilo? - Jo.
Co jo?
Jo, jako že jdu. Jdeme.
Tak se teda jdeme bavit. Padáme odsud.
Jo, jen za tejden.
Celej den mi volaj z půjčovny motorek.
Řekneš mi, kdes ji kurva zaparkoval?
Můžeš se na tu motorku vykašlat?
Volají mi několikrát denně. Nerozumíš mi snad?
A vyhrožujou, že když ji nevrátím, předaj můj pas policii.
Brucei, chystáš se ukrást klenoty za 44 milionů
a bojíš se o motorku, co sis půjčil na falešnej pas?
Ale s jeho fotkou.
Při rozpoznávání obličejů může policie zjistit, jestli má záznam v trestním
rejstříku.
Tak mi do prdele řekni, kde je ta zasraná motorka.
Viděls, co se stalo s tím šampaňským?
Co myslíš, že Berlín asi udělá, až zjistí, že na všech policejních scannerech je můj
ksicht?
Je to posraná komplikace, kurva.
Potom jsme v hajzlu.
Vzali ji ty knězovi trestanci.
Cože?
Nesu pizzu.
Bez ančoviček. A burgundský. Vím, že ho máš rád.
Dobře.
Cos mluvil se ženou, nic jsi nejedl.
Pohádali jste se?
Tak něco. Přesněji řečeno mi dala košem.
To vítej v klubu.
Moc na to nemysli, pokud to jde.
Nakonec skončej všechny vztahy.
Vztah je jenom hrstka pěknejch chvilek v jednom velkým selhání.
Jako Titanic.
V čem je to jako Titanic?
No, Titanic. Jejich láska.
Začneš tancem plným štěstí na banketech
a skončíš v hlubinách Marianskýho příkopu.
Ty dveře ale zachráněj jen jednoho.
Držet se jich bude jen jeden z vás, promrzlej, ale ten druhej jde přímo ke
dnu.
Večeře, romantika, sex v autě,
zamlžený okna, ta ruka na skle. Hezký chvíle ve velkým selhání.
Mluvíš, jako by ti bylo 50, po třech rozvodech a dvou kýlách.
To ti ten kluk tolik ublížil?
Trochu jo.
Tohle jsem z toho získala. Bolest skrze moudrost.
Vědomí, že když jsi přežil Titanic, nemusíš se vracet.
Ne. Ne, to není moudrost. To je pouhá kapitulace.
A já to nevzdám.
Ne. Pojedu do Španělska a přiměju ji vzpomenout si, proč jsem její láska.
Dobře. Jen malá rada.
Ujisti se, že bude sama, až tam jednou dorazíš.
Chceš mi tím něco naznačit?
Podívej, Damiáne.
Ať už vaše láska byla sebevětší, je pryč a tvoje žena šla dál.
Musí se zbavit svý viny, aby si užila novou lásku. Proto tě nechala po telefonu.
A doufám, že se pletu. Jinak, vítej v klubu.
Koukej tady na to. A sněz si pizzu. Musím přemýšlet.
Miluju to tady.
Cejtím tolik klidu.
A v Paříži je tolik míst, co bych ti chtěla ukázat.
Pár japonských zahrad, kde se můžeš ztratit a zapomenout na okolní svět.
A trh na Barbès, kde farmáři nabízej vážně dobrý vína.
A sýr, co tu vyrábí. Máš rád sýry?
K smrti je miluju.
Někdy přivedou i ovečky.
A je tam kavárna. Stará kavárna.
Jejich kafe je vážně naprosto skvělý. Je to tam krásný.
Maj tam starožitný židle a taky niklovej bar.
Miluju takový místa.
Vždycky, když jedu do Madridu, navštívím takový. Kavárnu Buenos Aires.
Brazilská zrna, co si můžeš sama upražit.
Simóne.
Myslíš, že bys mohl ještě zůstat?
Nemůžu teď odjet.
Vzdal bych se všeho.
Svýho bytu, práce, přátel.
Kdo by to chtěl, když můžu mít život s tebou v Paříži?
Mluvíš vážně?
Ano.
To bych moc ráda.
To je François.
Nevadí ti, když to vemu?
Ne, ne, ne, jistě.
François?
Camille, jsi na tý cestě sama?
Nechala jsi na notebooku otevřenej svůj e-mail.
Měl jsem dost stresující den. Přiváželi
nám spoustu šperků na tu aukci a…
šel jsem se sem jen převlíknout a…
našel jsem tady tvůj notebook, byl přihlášenej.
Čet jsem tvou milostnou korespondenci.
Jak díky němu cejtíš to, co jsi necejtila celý roky.
Písničky, cos mu posílala,
což jsou ty, co jsme spolu poslouchali my.
Úplně vidím, jak se spolu procházíte po stejnejch místech jako my
dva.
A pak si přečtu to jméno. Pan Martínez. Expert na umění.
Ukázalo se, že je to ten z restaurace.
François, chtěla bych ti v klidu všechno vysvětlit.
Přečetl si naše zprávy.
Viděl všechno.
Musím s ním mluvit.
- Můžeš mě nechat chvíli o samotě? - Jo, jo, jistě. Řekni, až
budeš chtít, abych se vrátil.
„Matador. “ Zasadíš úder, matadore.
Uvidíme, kdo z nás je úplně mimo.
- Dobré ráno! - Dobré ráno.
Hrajeme karty. Nechcete se přidat?
Moc rád bych si s vámi zahrál, dámy, ale jsem příliš rozrušen láskou.
A právě teď se mi chce jen běžet.
- Tak utíkejte, mladíku. Utíkejte. - Na shledanou.
To je rozkošný mladý muž.
Pojď dál. Tohle je nekuřácký pokoj a já zase začal kouřit.
Měla jsi pravdu. Moje žena měla poměr.
Některých detailů jsem si nevšiml.
O Velikonocích jela do Sevilly.
Říkala, že se jede s kamarádkou podívat na průvod,
ale koukni se, je nastrojená, jako by šla do opery.
A řekl bych, že její vlasy jsou o něco víc blond.
A ta fotka s kamarádkou není selfíe. Co to znamená?
Že tam s nimi byl ještě někdo.
A v létě jela navštívit matku do domu na pláži.
Carmen vždycky měla jednodílné plavky.
Před pěti lety, čtyřmi, třemi…
a letos v létě tam nejsem a ona má bikiny.
Sarong a za pravým uchem ještě posranou kytku.
Kdo se nastrojí jak Havajanka na hraní stolních her se svojí matkou?
A ten týden mi dvakrát zapomněla poslat zprávu na dobrou noc.
Řekneš si, že tomu chlapovi už přeskočilo, ale vždycky jsme si psali. Posledních 20
let.
A ještě něco. Celý rok na Facebook dávala vše, co dělá.
A někdo jménem jackal70 ji vždycky olikuje, všechno, co tam postne.
Like, like, like, like
A jednoho dne je u fotky malý symbol ohně.
Jackal70 ji pošle malý ohýnek.
A koukni se. Máme rodinný telefonní tarif
a za posledních deset měsíců se na účtu neustále objevuje nové číslo.
Myslel jsem, že je to jeden z jejích příbuzných, protože jich je tu halda. Ale
konečně mě to přimělo přemýšlet.
Volá tomu číslu, když jsem pryč.
Například od ledna do března, od července do září, nikdy nevolala, když jsem s ní.
Ale 13. října ve 20:16 vedla konverzaci, co trvala 47 minut.
Nebylo by to divné, kdybych v osm nenastupoval na let do Paříže.
Takže mě vysadila na letišti.
Vysadila mě jak psa a volala na tohle zatracený číslo.
A teď nevyvratitelný důkaz.
Tu samou noc jsem dostal upozornění o platbě 178 eur mojí kartou.
Kouknul jsem se na internet a je to restaurace.
„Flor de Chacal. “ Jackal, zase.
Víš, co „jackal“ znamená v Mexiku?
Drsný chlap s velkou sexuální touhou.
Kdo v mexické restauraci nechá skoro 180 eur?
Dala si tequilu a velkýho jackala.
Je po všem.
Co to děláš?
Klenoty jsou na místě.
Co, co je za den?
Pondělí. Ale je tu něco důležitějšího.
Zejtra ty klenoty berou na ocenění a zhodnocení a ve středu se koná tisková
konference.
To jsme nebrali v potaz. A den na to je aukce.
Musíme je ukrást dnes. V noci.
A kde je Berlín?
Roii. Roii.
Roii, mám báječný zprávy.
Chce, abych zůstal v Paříži.
A její manžel se o nás právě dozvěděl. Když zavolal, byla ještě celá od
naší lásky.
O, o kom to mluvíš? Pan, pan Polignac, ten přes aukce?
Roii, prosím tě, zapomeň teď na tu aukci. Mluvím tu o osobních věcech, zapomeň teď
na práci.
Ten chlap si přečetl naši milostnou korespondenci.
Už mi stačí jen otevřít svou vroucí náruč a čekat, až mi ji do ní popostrčí.
Možná si ten víkend ještě maličko prodloužím, Roii.
To ale není možný.
Proto ti volám. Musíme ty klenoty ukrást dneska.
Proč dneska?
Dorazily totiž poslední klenoty.
Diamantová tiara, co patřila princezně Savojské. Zejtra budou všechny převezeny
na ohodnocení. A potom bude focení sbírky pro tisk. K loupeži musí dojít dnes
v noci.
Teď musím zavěsit, ale budu tam.
Promiň mi, lásko.
Ne, ne, ne, ne. Prosím, to já se omlouvám. Jak se cítíš?
Jsem kvůli němu smutná.
Rozumím ti, drahá. Chudák chlap.
Byl otřesený.
Pro nás oba to bylo dost bolestivý.
A nebude vadit, když se zeptám,
co jsi mu řekla?
Všechno.
Že jsme se procházeli podél Seiny,
že jsme se spolu projížděli na Vespě a u každýho semaforu se líbali.
Že děláš ty nejlepší margarity v celý Paříži.
Že nespíme, že celou noc trávíme milováním.
A co ti na to řek on?
Že by udělal to samý.
Že když se láska přižene jako uragán, nejde s tím nic dělat.
A pokud tohle cejtím, měla bych to žít.
A, a co to přesně znamená?
To nevím, nejspíš…
mi chtěl říct, že mi dál nebude stát v cestě.
Je to tak hodnej člověk.
Říkal, že by tě chtěl poznat.
Cože? François mě chce poznat??
Ano, François.
No, teď už ví, že jsi ten chlap z restaurace a je mu líto, že tě nazval
matadorem a chce se ti omluvit.
Páni. Ten, ten François je tak chápavej.
Chci říct, že ne každej by takhle vzal, že ho opouští žena kvůli jinýmu chlapovi.
Pojď.
Má lásko, tady nejde o výběr.
Promiň, jestli jsem tě zmátla, ale…
nepřemejšlela jsem, že ho opustím.
Jsme spolu už osm let. Je to můj životní partner.
No, vážně jsi mě zmátla.
Tak kde je v tom všem teda moje místo? Já, já to nechápu.
Ty jsi mé okouzlení.
Jsi mé pobláznění.
A tenhle žár, co v sobě cejtíš od samýho začátku.
Cejtila jsem to i s ním. A pak z toho byla pravá láska, které se asi nikdy nedokážu
vzdát.
Víš, co mi právě řek?
Že už tři tejdny přemejšlí o tom, že bysme měli dítě.
Jaká náhoda.
A ta neskutečná láska, co k tobě cejtím, se v tuhle chvíli našich životů prostě
musela stát.
Ptala jsem se ho roky, nikdy nebyla správná chvíle.
A teď, když se rozhodne, zamiluju se do tebe.
Všechno je v pořádku, jen mě, jen mě to trochu rozhodilo. Musím to vstřebat, musím
si odpočinout.
Až moc dní jsme byli vzhůru až do rána a…
Potřebuju nějakej čas bejt o samotě a…
Nebude ti vadit, když si na noc vezmu jinej pokoj?
Nebude. Ne.
Co ráno?
Dáme si snídani?
Ale jistě.
Ano, Roii? Jsem na cestě. Co je?
Tak jo, tak jo.
Ne, jen to, že Damián je trochu nervózní a…
prej ti volal, ale nevzal jsi mu to.
Ale jestli jsi na cestě, kašli na to.
Jsi v pohodě?
Vlastně ne, Roii. Ne. Nejsem v pohodě. Jsem prej její náhradník. Tvrdí, že, že mě
miluje, ale zůstane se svým manželem. Ty, ty, ty to chápeš, Roii?
Jo, je to divný.
Nepovídej. Prej jsem její pobláznění, jenom nějakej žár, za to její manžel je
její životní partner. Tak ať nám nosí kufry, jestli chce. Předtím jsem byl
utajenej milenec. Byl jsem středobod. Teď jsem jenom náhradník. Byla to vášnivá
lest, při který jsem z jejího muže udělal blbce. A teď jsem jenom slaboch, co
je přijímanej? Bože. Existuje vůbec nějaký strašnější slovo? Dal mi snad
zelenou propustku, abych dál souložil s jeho ženou. K čertu s tím
hnusem pokryteckejch otevřenejch vztahů a francouzský svobodný lásky.
Jo, no. Vždycky říkáš, že člověk musí oddělit soukromej a profesní život. A teď
jsou oba promíchaný. Takže bys na ni měl možná zapomenout.
Zapomenout?
Je pozdě, Roii.
Znám ji jen 15 dní, ale ta žena do toho šla po hlavě.
A to… to jsem ti ještě neřek to nejhorší. Teď říká, že prý bude mít dítě.
Udělals jí dítě?
Ne, ne, ne, to ne, Roii.
Chce ho už celý ty roky,
ale její manžel prej nedokázal najít tu správnou chvíli.
Ale teď jí ten zkurvenej sráč chce dát dítě, aby si ji zahákoval a ona zůstala s
ním. Zasranej falešnej přizdisráč. Musíš bejt fakt zákeřnej, abys takhle používal
dítě. A teď si hraje na chápavýho manžílka, zatímco na stůl vykládá všechny
ty svý paskvilní embrya. Já ti něco řeknu. Nedopustím, aby zůstala s tím
ubohým impotentem. Dobře mě poslouchej, Roii. Sežeň aceton a bělidlo. Vyrobíme si
chloroform.
Ten Polignackej zmrd nemá ani tušení, komu se to připlet do cesty. Myslí si, že
si bude hrát s piňatou, ale nemá ani zdání, že ho smete třísetmegatunová puma.
Kurva.