Camille!
Ce coincidență incredibilă!
Sunt cazat în acest hotel.
Și m-am gândit toată ziua la conversația noastră de azi-dimineață.
Poate că m-ai considerat nepoliticos pentru că te-am întrerupt.
Dar pot să-ți explic.
Treaba e că-s proaspăt divorțat și mi-am promis că…
Mi-ar plăcea să te ascult. Nu vreau să par nepoliticoasă…
- Urcați? - Da.
Dar mă grăbesc. Am întârziat la un concert.
Ce-ar fi să te însoțesc? Îți povestesc pe drum.
Intră!
Ai adus motocicleta?
Cheile.
Unde te duci?
Am treabă. Rezolv ceva pentru Berlin.
Cheile.
Unde te duci?
Să recuperez potirul.
Iar tu vei rămâne aici și te vei uita la monitoare.
Dar nu e nimeni acasă, idiotule.
- Poate se întorc. - Cum vrei să recuperezi potirul?
Aștept să plece preotul. Pornesc motorul.
Mă apropii de el. Îl înhaț. Ciao!
Capisci?
Și cu ce mână îl înhați? Ții ghidonul, apeși frâna și ambreiajul…
Pun pariu că potirul e greu. Reinventezi tu roata?
Merg cu tine și punct! În plus, sunt fantastică pe motocicletă.
Cum să ți-o spun?
Mi-am promis
că voi sta departe de femei o vreme.
Te deranjează dacă mă schimb aici? Mi-am adus niște haine.
Sigur că nu.
Am venit aici ca să petrec timp singur și ca să mă bucur de liniștea burlăciei.
Inima mea avea nevoie de o pauză.
- Pari cam misogin. - Nu, deloc.
Te asigur că e mai mult nevoia de a mă apăra.
Dar, după ultima noastră întâlnire,
mi-am spus:
„Te pedepsești pentru că ai eșuat?
Îți refuzi șansa de a cunoaște o femeie unică?
O femeie specială?”
Sunt patru miliarde de femei în lume.
Șansele de a cunoaște o femeie fascinantă sunt rare.
Nu ne permitem să pierdem ocazia asta.
De asta am fugit după tine când te-am văzut.
Ne întâlnim fix în fața hote…
- Pot să mă întorc? - Da.
De asta sunt aici.
CLUBUL OPERA
FABRICA DE BANI BERLIN
Pornește!
Oprește!
Pușcăriașii!
Taxi!
Acum!
Nu-i dă drumul!
Ia geanta!
Fugi! La naiba!
La o parte!
Mișcați-vă!
Roi!
Dă-i drumul!
Futu-i!
Ai grijă la masă!
La naiba! Masa!
Roi, taci dracului!
Ai grijă!
O nuntă și o înmormântare. Ca în film.
O parcare!
Dacă ne mișcăm, ne aud.
Creăm o diversiune.
Ne întâlnim pe locul 123. Ia-o pe acolo!
Fă ca mine!
- Hei! - La naiba!
- Salut! - Și acum?
Pornim o mașină mai veche și o ștergem.
Una fără sistem antifurt, ca cea de acolo.
Gata?
- Rahat! - Pornește-o!
S-a declanșat alarma și s-a blocat.
- Ce facem? - Uite-i!
Treci pe bancheta din spate!
Nu eram sigură c-ar fi un loc potrivit pentru tine, dar te-ai adaptat.
Papionul e cauza?
Mă îmbrac elegant și la supermarket.
Nu prea pari să mergi la supermarket.
Arăți de parcă locuiești în hoteluri,
călătorești prin lume, mergi la muzee
și la degustări de vinuri…
Cred că e prima dată când bei bere din sticlă.
Așa e.
Urăsc să beau din sticle cărate în lăzi, prin depozite, camioane,
și date din mână în mână până ajung la mine.
Dar asta e divină.
Să bem pentru asta!
Să bem!
Au plecat?
Nu-i văd, dar nu vom aștepta ca să aflăm asta.
Să încercăm cu mașina aia!
Da!
Pornește odată!
Are topor! Calc-o!
Ai grijă!
Futu-i!
Rahat!
Să mergem!
A fost o noapte minunată.
Și specială.
Sper să repetăm asta când revin în Paris.
Te voi duce într-un loc în care vei bea din pahare de cristal.
Ai nevoie de numărul meu de telefon.
Dar nu am pix.
Somn ușor!
Mergem la scufundări?
- Credeam că e Cameron. - I-am dat motocicleta ieri.
- A plecat. - Și motocicleta?
Nu știu. Probabil e cu ea.
Ne vedem mai târziu.
Stai! Nu-mi spui ce faci cu ochelarii ăia?
- Sunt ochelari de realitate virtuală. - Ce tare! Te joci?
Nu. E o simulare.
Încă lucrez la ea. Nu îi atinge!
- Ai grijă! Sunt delicați. - Tu ai creat-o?
- Da. - Nici gând! Vreau să-i încerc.
- Nu. - Nu plec. Mă leg de pat.
Te rog!
Cinci secunde.
Ce grozăvie!
Ce priveliști!
Și culoarea mării!
- E Zanzibar. - Zău?
- De ce nu mă mișc? - Nu porți senzorii.
Așteaptă!
Nu știu de ce ești hoață.
NASA scrie pe tine. Ești geniu.
- Ăștia ce fac? - Detectează mișcarea.
Ce e?
Trebuie să-ți pun câțiva senzori pe abdomen și pe spate.
Sigur.
Așa…
Nu se lipesc.
Uleiul e de vină.
Am rezolvat.
Asta e!
- Bun. Întoarce-te, te rog! - Bine.
Aici.
Gata!
- Gata? Da? - Da.
Acum merge. Uite, mă trec fiorii!
Atinge-mă!
Da, te-ai emoționat.
Dă-mă dracului!
Tu ești fata asta?
Ajunge!
Ai depășit cele cinci secunde.
Tu ești, nu-i așa?
E avatarul meu.
Te uitai în oglindă.
Presupun că e o eroare și că lucrezi la asta,
pentru că ți se vedeau sfârcurile
prin acea rochie mini.
Vezi? Știi doar păr pubian și sfârcuri.
Întoarce-te!
Ce-am spus?
Hai!
Când se întoarce Cameron, îi spun să te caute. Pa!
Scuze! Am vorbit prost.
Am o întrebare. La ce servește?
E o realitate alternativă.
Nu toți pot pleca în vacanță în paradis, cu prieteni cu care se înțeleg bine.
Ție ce-ți place să faci? Să te duci în club?
Rup ringul de dans!
Ai putea să dansezi în cele mai tari cluburi.
Îți pui ochelarii și te bucuri de experiență.
- Dar nu e real. Ești aici, într-o cameră. - Creierul tău crede că e real.
Dansezi și vorbești cu oameni din alte țări, beți ceva împreună.
Iar emoțiile sunt reale.
Lumea pe care o creezi e uimitoare.
Ești genială.
- Mă duc în criptă, bine? - Bine.
Când urma să aflu?
Berlin ne-a dat misiunea. Nu eram nevoiți să-ți spunem.
L-am sunat toată noaptea, dar n-a răspuns.
Ai dat-o-n bară din prima, Roi.
Nu mă refer la casa lui Polignac.
Ci la cum l-ai târât zece metri pe preot.
Furt auto violent în timpul unei nunți.
Atacarea unui pușcăriaș.
Distrugerea mai multor vehicule într-o parcare. Douăze…
Ați declanșat 26 de alarme.
Și apoi serviți croissant și café au lait, de parcă nu s-a întâmplat nimic.
Amândoi am greșit.
Dar n-a fost ușor să furăm potirul cu gorilele alea.
Bine. Atunci, să comandăm niște ouă Benedict și să ne relaxăm! Bine?
Monsieur!
E un miracol că nu suntem toți închiși într-o închisoare de maximă securitate.
Vă pare cunoscut?
Cum l-ai luat?
Preotul m-a căutat în miezul nopții, în baston și îngrozit.
A spus că nu mai pleacă nicăieri.
Ne-a dat dreptate că e periculos.
Că unii au încercat să-l jefuiască.
Că are dureri de spate, că putem continua săpăturile
și că-și ia concediu medical fiindcă nu poate ține slujba.
Partea bună e că avem șapte zile pentru a săpa tunelul.
Trezește-l pe Berlin!
Acum!
Ce mai faci?
Bine.
Mi-a prins bine adrenalina.
Nu e nevoie de tine aici.
Am spus că rămân până la final.
Asta voi face.
- Alo! - Bună!
Sunt Camille.
Să știi că m-am trezit cu zâmbetul pe buze!
E remarcabil să-l vezi pe un tip cu papion cum îl cară pe umeri pe un punker.
- Mersi pentru imaginea asta! - Cu plăcere!
Te-aș însoți în smoching și la o grevă a hamalilor. Doar cere-mi-o!
Eram pe balcon, mă uitam la hotel
și mă întrebam dacă mai ești acolo.
Sunt încă aici.
Ai vrea să servim mic-dejunul?
Înainte să-ți răspund, trebuie să-ți spun că sunt măritată.
De opt ani.
Dar ieri noi am creat genul de conexiune care apare foarte rar în viață.
Ai spus că-s patru miliarde de femei, dar sunt și patru miliarde de bărbați.
Nu e ușor să întâlnești unul pe care vrei să-l cunoști mai bine.
Și să vrei să-i cunoști viața.
Mai întâi îmi spui că ești măritată, apoi că vrei să mă cunoști.
N-aș vrea să înțeleg greșit a doua parte.
Pot să-ți explic mai bine.
Cât mai stai în Paris?
Până mâine.
Îmi pare rău că nu stai mai mult.
Da! Un ultimatum!
Bună dimineața!
Roi, ai ratat un moment grandios.
Vino! Închinăm un pahar, Roi!
Puțin pentru tine și puțin mai mult pentru mine.
- Pentru că am recuperat potirul? - Nu, omule! Pentru ea.
Roi!
M-a sunat.
- Soția lui Polignac? - Lasă detaliile astea minore, ce naiba!
Important e că am pornit cronometrul.
O joc pe degete.
Acum trebuie să aștept mișcarea ei.
Pun pariu că mă sună în mai puțin de trei ore.
Ce tot zic?
Într-o oră sau o oră și jumătate.
Sunt Camille.
Pot să intru?
Ar fi mai bine să n-o faci.
Tocmai mi-ai spus că ești măritată.
Și, dacă intri, nu te las să pleci decât abia după Crăciun.
Camille…
Nu caut o aventură banală.
Caut ceva unic.
Și asta nu presupune să fiu implicat într-un triunghi amoros.
Ce e o aventură banală?
Tu știi? Pentru că eu nu știu.
Încerc să trăiesc cât mai intens.
În unele nopți, nu pot să dorm.
Mă ridic și mă duc la un bar.
Am mii de conversații, beau tequila și dansez ca o nebună…
Și, când ajung acasă,
adorm fericită.
Fiindcă am trăit un lucru neprevăzut.
Mulți oameni s-ar foi în pat.
Eu consider că toată lumea e a mea.
Cum poate cineva să se holbeze la tavan,
când apar oameni ca tine
când nu te aștepți?
În fine,
înțeleg de ce mă respingi.
Asta spune multe despre tine și despre integritatea ta.
Au revoir!
Sper să te revăd într-o zi!
Ai făcut ce trebuia.
Doamna trebuie să aleagă.
Roi…
E plin de echipamente cu care-i urmărim apartamentul.
De asta am respins-o!
Da.
Am respins-o…
Camille, așteaptă!
Poți intra.
- S-a întâmplat ceva? - Da.
Trebuie să vorbesc cu o femeie.
Spune-mi!
Am știut mereu ce-mi place și ce nu.
La cărți, îmi plac clasicii și urăsc bestsellerele.
La mâncare, ador musacaua și urăsc prăjelile.
Îmi plac bărbații curioși, manierați și inteligenți.
Nu-i suport pe cei care fluieră și fac remarci vulgare.
Tipii ăia superficiali care-și fac selfie-uri.
Sunt la bustul gol pe motociclete. Știi?
- Am prins ideea. - Totul s-a dus dracu'.
Acel individ grosolan, josnic și fără maniere
mi s-a strecurat în creier și în sistemul nervos.
- Să-i spunem instinct! - Cine e?
- Bruce. - Îți place Bruce?
- Nu. - Îți place Bruce.
Nu-mi place. Nici vorbă! Dar…
Când îl văd murdar și transpirat, mă înfierbânt.
Simt că-mi crește pulsul și că mă sufoc.
Știi ce spun? Senzația aia că n-ai suficient oxigen în plămâni.
Ți s-a mai întâmplat asta?
Nu în felul ăsta.
Când închid ochii,
îl văd în catacombe, turnându-și apă pe el.
Văd cum îi curge apa pe piele.
Și pandantivul ancoră pe care-l poartă se lovește de pieptul lui când se mișcă.
Pac-pac, pac-pac!
Văd imaginea aia întruna. Ca un GIF.
Pac-pac!
De parcă m-ar chema.
Pac-pac! E cineva?
Mai vezi imagini ca asta?
Cu chiloții lui.
Cu chiloții lui?
Într-o zi, îi ieșea din pantaloni banda elastică albă.
Marca îmi vine în minte tot timpul.
- Ce marcă era? - Lup.
Se repeta întruna pe banda elastică. Lup…
Și acum s-a întâmplat ceva neașteptat.
- Te-a plesnit peste fund. - Nu, cretino!
Dar…
Sunt dependentă de mirosul lui.
- Cum adică? - Îl miros.
De câte ori se apropie de mine sau trece pe lângă mine, îl miros.
Îi miroși parfumul?
Nu, nu cred că folosește parfum.
E mai degrabă miros…
de bărbat.
De brută.
De feromoni.
Ce știu eu?
Probabil e sudoare.
Poate, dar mirosul ăla m-a scârbit mereu.
Dar acum trece Bruce și…
Inspir.
Inspiri.
- L-a folosit el. - Keila…
Voiam să-l spăl, dar l-am păstrat. Nu știu ce fac.
E un impuls ciudat. Nu știu ce-i cu mine.
Fată, nu fi atât de dramatică!
Și ce dacă-l placi?
Nu știu. În primul rând, e bebeluș.
Are 24 de ani. Eu am 36 de ani.
Ce mă fac?
Păi…
Dacă vrei să te tăvălești cu el, fă-o!
Și uiți de el.
Dacă întrevezi probleme, n-o face! Sexul e distractiv, dar iubirea nu prea e.
De ce spui asta?
E o boală care apare treptat.
Disperarea de a o găsi, teama de a n-o pierde
și depresia după ce dispare.
Știi ce fac eu când fac obsesie pentru ceva?
- Ce? - Dansez.
De ce?
Ridică-te! Vom da petrecere.
- Hai, Keila! Sus! - Nici vorbă!
- Ba da. Hai, Kei-Kei! - Am spus nu.
- Nu-mi place deloc alcoolul. - Ba da! Deschide gura!
- Măi, măi! Ce e asta? - Ne băgăm la culcare.
Bruce!
Houston, avem o problemă.
Mă ocup eu.
CLASĂ, ELEGANȚĂ, PUTERE
- Nu. Ia-le! - Haide! Rămâi cu noi!
Roi!
Bine, doar una.
Hai!
Ești bine?
Am stare de vomă.
Of, Kei-Kei!
Hei! Cum merge?
Am reușit!
Săpăm până ajungem la un zid de cărămidă
care ne va duce la destinație.
La casa de licitații.
Ce-i cu zidul ăla?
E zidul de rezistență al clădirii.
Îl vom sparge ca să intrăm.
Nu vom intra în seif prin ușa blindată.
Vom intra prin spate.
Nu se vor aștepta la asta.
Pentru a ajunge în partea din spate a seifului,
vom intra mai întâi într-o cameră tehnică,
cu țevi, panouri electrice, cabluri electrice și țevi de canalizare.
Acolo, vom da peste un zid făcut din plăci de beton,
care apără anticamera seifului.
Vom tăia armătura betonului.
Dar nu vom scoate încă placa de beton.
De ce?
Pentru că, în anticameră,
sunt două camere CCTV care trimit semnal către monitoarele paznicilor.
Paznicii vor fi ca-n restul timpului în care nu-s licitații. Plictisiți.
Unul va fi la recepție, în hol.
Celălalt va fi în fața seifului din subsol.
Aici vom constata măreția acestui jaf.
Vom deschide un seif când e gol.
Nu-i așa că-i superb?
Șansele noastre vor fi mai mari.
Trebuie să-i îndepărtăm pe paznici de monitoare timp de trei minute.
E timpul minim necesar ca să accesez camerele.
Cum vom face asta?
Le vom distrage atenția.
Trebuie să-i cunoaștem bine pe prietenii noștri, paznicii.
Le vom studia fiecare mișcare.
Dar, mai ales, vom studia aspectul crucial al vieții unui paznic.
Ce mănâncă la cină.
Aș vrea să comand două pizza mari cu Pepperoni.
Pe la ora 20:00, comandă mâncare de la recepție.
- Alo! - Cu ce să fie azi?
Cu Pepperoni.
- Pizza. - De obicei.
În camera tehnică, Keila va intercepta linia de telefonie fixă.
- Bună seara! Ce comandați? - Bună!
Aș vrea să comand două pizza mari cu Pepperoni.
- Și două beri. - Care e adresa?
Casa de licitații Chez Viénot.
Strada Turenne, numărul 14.
Mulțumim! La revedere!
Mulțumesc!
Atunci începe spectacolul.
Vom avea o zonă curată în camera tehnică.
Ne vom lăsa hainele murdare acolo și ne vom schimba în combinezoane.
Nimeni nu va intra în anticameră sau în seif fără costum și mănuși.
Orice amprentă, urmă de praf sau geană care vă poartă ADN-ul ne distruge planul.
În tot acest timp, ne vom pregăti.
Dar, mai ales…
O oră și jumătate?
…îi vom enerva pe paznici.
Mâncare rece.
Sunt cu vinete și sunt reci.
Comanda e greșită.
De ce nu-s mari?
Limonadă?
Lucruri care ne irită când ne e foame.
Nu-ți plătesc.
Nu?
Îmi dai banii și te duci înapoi la zoo!
Mă auzi, șobolanule?
Când curierul nu vorbește franceză, e tupeist, nepoliticos și pare nebun…
- Quoi? - „Quoi-Quoi?”
Ești gâscan?
Îl va chema pe colegul său. Fix de asta avem nevoie.
Vino sus! Am o problemă.
Ce problemă?
Imediat ce paznicul își va părăsi postul, va începe al doilea act al spectacolului.
Suntem gata.
Vom avea exact trei minute ca să terminăm.
Nu e timp suficient. E riscant.
Ce ți se pare ție riscant, mie mi se pare plin de adrenalină.
Bine, Alain. Vin imediat.
- Acum! - Șenilatul va extrage betonul.
Ca pe o piesă de puzzle.
Vom intra în anticameră.
Camerele CCTV vă vor surprinde vizita.
Și Bruce…
Cimpanzeul o să te apere?
…în rolul de scandalagiu, va avea grijă să nu fiți văzuți.
Nu mă atinge!
Mă înțelegi?
Sau îți vorbesc pe limba ta?
Uite o ușă!
Da. Ăsta e călcâiul lui Ahile. Dacă deschide cineva ușa, am pus-o.
Nu putem controla absolut totul.
Două minute, 30 de secunde.
Trebuie să tragi de timp.
Calcă-i pe nervi până fumegă!
Alain, cu calm!
Lasă-mi bastonul!
În timp ce Bruce trage de timp, eu și Keila neutralizăm camerele video.
Keila, dă-ne toate detaliile tehnice!
Anticamera e un loc păzit.
Hard disk-ul sistemului de securitate se află acolo.
Voi tăia patru camere.
Din recepție.
Deci? Îmi dați banii?
Din anticameră.
LIPSĂ SEMNAL
- O cauți cu lumânarea? - Nu merită.
Oprește-te!
Un minut și jumătate!
Din hol.
LIPSĂ SEMNAL
- Termină! - Dă-mi banii!
Și din seif.
- N-am văzut cablul ăla. - Ai întrerupt toate camerele.
Hei! Ești bine?
Când vei primi pumnul pe care-l meriți,
vei înghiți pastila efervescentă și vei face spumă la gură ca o bestie.
Dacă cheamă ambulanța?
- Sau poliția? - Ce-ar spune?
„L-am bătut pe tipul cu pizza.
A adus-o rece.
Are o criză după o lovitură la cap.”
Vor încerca să-l resusciteze.
Alain! Ia o pernă! Repede!
Un minut și 15 secunde!
S-a scurtcircuitat.
Fii calmă! Găsește o siguranță și șunteaz-o!
Nu o găsesc!
Deschide cutia neagră!
Caută siguranța arsă!
Un minut.
- Am găsit-o! - Sunt prea multe. N-avem timp.
Dacă plecăm, ne prind. N-au semnal.
Adu-mi o lingură!
Haide!
Deschide! Haide!
Doar 50 de secunde.
Haide!
Treizeci.
Haide!
Asta e!
LIPSĂ SEMNAL
Apă!
Haide!
Cincisprezece secunde. Haideți odată!
LIPSĂ SEMNAL
Hai! Ridică-te!
Grozav! Hai! Ridică-te!
- Haide! - Ridică-te!
Cinci secunde. Trebuie să plecați acum!
Taci, Roi!
Acum!
Poftim banii!
- Pentru pizza. - Hai!
Să mergem!
S-a scurs timpul.
Trebuie să plecați.
- Du-te! Termin eu. - Mă descurc.
După ce interceptăm și controlăm semnalul,
trebuie să plecați cât mai repede.
Pleacă!
Ce grozăvie!
Haide!
Șenilatul va pune la loc placa de beton.
Dacă totul va merge bine, Keila va controla sistemul CCTV.
Apoi vom fi gata să lansăm
al doilea act al acestui număr de magie.
Cum se deschide un seif cu pereți de oțel de 25 de centimetri.
Și, mai ales, să trecem neobservați,
ca să putem intra și ieși ca pe ușile unui hotel de cinci stele.
O treabă demnă de David Copperfield.
Subtitrarea: Alexandra Simona Pandelică