Camille!
Wow. Sikke et utroligt tilfælde.
Jeg bor på hotellet her.
Og jeg har brugt hele dagen på at tænke på vores samtale i morges.
De fik måske indtryk af, at jeg var uhøflig,
fordi jeg afbrød Dem.
Lad mig forklare det.
Hvis jeg må, så er det fordi… Jeg er lige blevet skilt og lovede…
Jeg vil gerne høre om det løfte. Jeg vil ikke være uhøflig…
- Kommer De? - Ja.
Jeg har travlt. Jeg kommer for sent til en koncert.
Må jeg tage med? Jeg kan fortælle Dem det på vejen.
Kom ind.
Har du motorcyklen?
Nøgler.
Hvor skal du hen?
Jeg har et ærinde for Berlin.
Nøgler.
Hvorhen?
Jeg får kalken tilbage. Du bliver her og holder øje med skærmene.
Der er ingen hjemme, dit fjols.
- De kommer måske tilbage. - Hvordan vil du få kalken tilbage?
Når præsten tager af sted, starter jeg motorcyklen.
Jeg kører tæt på ham. Tager den. Farvel.
Capisci?
Hvilken hånd vil du bruge? For du skal køre, bremse, bruge koblingen…
Og kalken er nok tung. Genopfinder du tasketyveriet?
Jeg tager med dig. Basta. Og jeg er fantastisk på motorcykel.
Hvordan kan jeg sige det?
Jeg havde lovet mig selv at holde mig fra kvinder i et stykke tid.
Vil det genere Dem, at jeg skifter? Jeg har taget nyt tøj med.
Selvfølgelig ikke.
Jeg planlagde at tage hertil for at nyde et fredfyldt ungkarleliv.
Mit hjerte havde brug for en pause.
- Det lyder lidt kvindefjendsk. - Nej, slet ikke.
Jeg kan forsikre dig om, at det snarere er selvforsvar.
Men efter vores sidste møde, tænke jeg:
"Straffer du dig selv for at have fejlet?
Nægter du dig selv at lære en unik kvinde at kende?
En særlig kvinde."
Der er fire milliarder kvinder i verden.
Oddsene for at møde en fascinerende en af dem er små.
Den mulighed må man ikke gå glip af.
Derfor løb jeg efter Dem, da jeg så Dem.
Jeg løb ind i Dem lige foran ho… Må jeg?
- Ja. - Ja?
Det er derfor, jeg er her.
PAPIRHUSET BERLIN
Kom.
Stop!
De indsatte.
Taxi!
Nu!
Han giver ikke slip!
Tag tasken!
Løb! Fandens!
Flyt jer!
Flyt jer, for fanden!
Roi!
Kør!
Fandens!
Pas på bordet!
Bordet, for fanden!
Roi, hold kæft!
Pas på!
Et bryllup og en begravelse, ligesom filmen.
Parkeringshus.
Hvis vi går ud, hører de os.
Ikke hvis noget andet er højere.
Lad os mødes ved parkeringsplads 123. Gå den vej. Gør, som jeg gør.
- Hej. - Fandens!
- Hej. - Hvad så nu?
Vi kortslutter tændingen i en bil og kører.
Den må ikke have tyverisikring. Den der.
Er du klar?
- Pis! - Start den, for fanden!
Alarmen gik af og blokerede tændingen.
- Hvad så nu? - De kommer.
Sæt dig om på bagsædet! Kom nu.
Jeg vidste ikke, om du ville passe ind her.
Men du kastede dig ud i det.
Hvorfor? Var det min butterfly? Den tager jeg endda på, når jeg køber ind.
Du ligner ikke en, der tit køber ind.
Du ligner en, der bor på hoteller.
Rejser verden rundt. Besøger museer.
Drikker vin på vingårdene.
Og det er sikkert første gang, at du drikker øl fra flaske.
Ja.
Jeg hader at drikke fra flasker, der rejser via varehuse og lastbiler
fra person til person og til ens læber.
Men den her smager guddommeligt.
- Lad os skåle. - Skål for at smage guddommeligt.
Er de væk?
Jeg kan ikke se dem, men lad os ikke vente længere.
Lad os prøve den bil.
Ja, for fanden!
Kør, for helvede!
Han har en økse! Kør!
Pas på!
Fandens.
Pis.
Kom så.
Det har været en fantastisk aften.
Noget særligt.
Jeg håber, vi kan gøre det igen, næste gang jeg er i Paris.
Vi tager et sted hen og drikker fra bøhmiske krystalglas.
Så må du have mit telefonnummer.
Men jeg har ikke en kuglepen.
Sov godt.
Skal vi ud at dykke?
- Jeg troede, du var Cameron. - Hun lånte min motorcykel.
- Hun gik. - Hvor er motorcyklen?
Hun bruger den nok.
Vi ses senere.
Vent. Vil du ikke fortælle mig, hvad de briller er til?
Det er virtual reality-briller.
Fedt. Er det et spil?
Nej, en simulation. Jeg er ikke færdig med at programmere den. Rør den ikke.
- Pas på. Den er sart. - Har du designet det?
- Ja. - Det er løgn.
- Lad mig prøve. - Nej.
Ellers går jeg ikke. Jeg lænker mig til hovedgærdet.
Må jeg ikke nok?
Fem sekunder.
Det er fantastisk.
Udsigten er fandeme fantastisk.
Sikke en farve havet har.
- Det er Zanzibar. - Wow.
- Hvorfor flytter jeg mig ikke? - Du har ikke sensorer på.
Okay. Vent.
Hvorfor stjæler du?
Du burde arbejde for NASA. Du er et geni.
- Hvad er den til? - Den registrerer bevægelse.
Hvad?
Jeg skal sætte nogle på din mave og andre på din ryg.
Gør bare det.
Okay.
Nej. Den sidder ikke fast.
Det er olien.
Prøv nu.
Sådan.
- Okay. Vend dig om. - Okay.
Sådan.
Færdig.
- Færdig? Ja? - Ja.
Nu virker det. Se, jeg har gåsehud.
Rør ved mig.
Ja, dine hår står op.
Hold da kæft.
Er den pige dig?
Okay, det er nok.
Dine fem sekunder er gået.
Det er dig, ikke?
Det er min avatar.
Du kiggede i et spejl.
Jeg formoder, at det er en fejl, og at du vil ændre det,
men man kunne se dine brystvorter stikke et par centimeter ud i den kjole.
Du taler altid om hår og brystvorter. Vend dig om.
Hvad sagde jeg?
Smut nu. Jeg beder Cameron om at ringe til dig, når hun er tilbage.
Undskyld. Det var dumt sagt.
Jeg har et spørgsmål. Hvad er det?
En alternativ virkelighed.
Ikke alle kan tage på ferie i paradis med venner, som de kan lide.
Hvad kan du lide at lave? Tage på diskoteker?
Jeg er skidegod til at danse.
Okay, man kan danse på de sejeste diskoteker.
Man tager brillerne på og nyder oplevelsen.
Det er ikke ægte. Man er bare her.
Ens hjerne opfatter det som ægte.
Man danser med folk, taler med dem og tager en drink med dem.
Og de følelser, man har, er ægte.
Du skaber en fantastisk verden.
Du er et geni.
- Jeg tager hen til krypten. - Okay.
Hvornår ville I sige det?
Berlin gav os en opgave. Vi behøvede ikke at fortælle dig noget.
Han har ikke taget sin telefon siden i går aftes.
Du har virkelig lavet ged i den, Roi.
Jeg taler ikke om indbruddet hos Polignac.
Men at du slæbte præsten ti meter hen ad jorden.
Voldeligt biltyveri under et bryllup.
Overfald af en fange.
Ødelæggelse af flere biler i et parkeringshus. Seks…
Seksogtyve alarmer gik i gang.
Og så får I croissanter og café au lait, som om der aldrig var sket noget.
Det er vores begges skyld.
Men med de gorillaer var det ikke nemt at stjæle kalken.
Godt. Så lad os bestille Eggs Benedict og slappe lidt af. Okay?
Monsieur!
Hvis der ikke var sket et mirakel, ville vi alle være i fængsel nu.
Ser den bekendt ud?
Hvordan fik du den?
Præsten kom til mig ved midnat med en stok, skræmt.
Han sagde, at han ikke rejser, og at vi havde ret i det med sikkerheden.
At tyve forsøge at stjæle fra ham.
At han har rygsmerter. At vi kan fortsætte udgravningen.
At han er sygemeldt i en uge, fordi han ikke kan afholde messe.
Det gode er, at vi har syv dage til at få gravet en tunnel.
Og du kan vække Berlin.
Nu.
Hvordan går det?
Godt.
Skønt adrenalinsus.
Du behøver ikke at blive.
Jeg holder mit løfte til Berlin om at blive til det sidste.
- Hallo? - Hallo.
Det er Camille.
Ved du hvad? Det første, jeg gjorde, da jeg vågnede i morges, var at grine.
Det er vildt at se en mand med butterfly med en punkrocker på skuldrene.
Tak for billedet.
Selv tak. Jeg ville tage smoking på til en stevedorestrejke med dig.
Du skal bare spørge.
Jeg stod på min altan og så på dit hotel
og tænkte på, om du stadig var der.
Jeg er her stadig.
Har du lyst til morgenmad?
Før jeg svarer, må jeg fortælle dig noget.
Jeg er gift.
Vi har været gift i otte år.
Men i går mærkede jeg en samhørighed med dig, som sjældent sker.
Du nævnte fire milliarder kvinder.
Men der er også fire milliarder mænd.
Og det er ikke nemt at møde en, man vil lære bedre at kende.
Det ved jeg ikke. Et liv, man vil udforske.
Først siger du, at du er gift. Og så at du vil udforske mig.
Jeg vil gerne forstå, hvad du mener med udforske.
Jeg kan forklare det bedre.
Hvornår er din sidste dag i Paris?
I morgen.
Det er jeg ked af at høre.
Ja! Ja, et ultimatum!
Godmorgen.
Roi, du gik glip af et episk øjeblik.
Kom her. Vi skal udbringe en skål, Roi.
Skål for dig og endnu mere skål for mig.
- Fordi vi fik kalken tilbage? - Nej, mand. På grund af hende.
Roi.
- Hun ringede til mig. - Polignacs kone?
Dvæl ikke ved detaljerne, Roi. For Guds skyld!
Det vigtige er, at nedtællingen er begyndt.
Jeg har sat hende i skak.
Nu må jeg bare vente og se, hvilken brik hun flytter.
Hun ringer nok om mindre end tre timer. Eller nej.
Halvanden time højst.
Det er Camille.
Må jeg komme ind?
Det er nok ikke en god idé.
Du sagde lige, at du er gift.
Og hvis du kommer ind, lukker jeg dig ikke ud før efter jul.
Camille…
Jeg ønsker ingen triviel affære.
Jeg leder efter noget unikt.
Og det er ikke foreneligt med at være toppunktet i en utroskabstrekant.
Hvad er en triviel affære?
Ved du det? For det gør jeg ikke.
Jeg prøver at leve så intenst som muligt.
Nogle nætter kan jeg ikke sove.
Jeg står op og går på bar.
Jeg har tusindvis af samtaler, drikker tequila og danser helt vildt.
Og når jeg kommer hjem,
går jeg glad i seng.
Fordi jeg har oplevet noget, jeg ikke havde planlagt.
Mange ville blive i sengen og vende og dreje sig.
Men verden ligger for mine fødder.
Hvordan kan man ligge der og stirre op i loftet,
når en som dig dukker op,
når man mindst venter det?
Men…
…jeg forstår din afvisning.
Og den imponerer mig, fordi den siger meget om din hæderlighed.
Au revoir.
Jeg håber at se dig igen en skønne dag.
Du gjorde det rigtige.
Damen skal beslutte sig.
Roi.
Her er teleskoper og kameraer, der overvåger hende.
Derfor afviste jeg hende.
Ja.
Jeg afviste hende.
Camille, vent!
Din tur.
- Er der noget galt? - Ja, der er.
Jeg må tale med en af mit eget køn.
Sig frem.
Jeg har altid vidst, hvad jeg kan lide og ikke lide.
Jeg elsker klassiske bøger og hader bestsellere.
Jeg elsker musaka og hader friturestegt mad.
Jeg kan lide mænd, der er nysgerrige, velopdragne og intelligente.
Jeg hader mænd, som kommer med vulgære kommentarer.
Den slags overfladiske fyre, som tager selfier,
der viser deres nøgne bryst og motorcykler.
- Jeg er med. - Alt det er glemt.
Det usle, foragtelige og uhøflige menneske
har jeg fået på hjernen og på mit nervesystem.
- Kald det instinkt. - Hvem taler vi om?
- Bruce. - Kan du lide Bruce?
- Nej. - Du kan lide Bruce.
Jeg kan ikke lide ham. Nej.
Men sagen er,
når jeg ser på ham, og han er beskidt og svedig, har jeg det varmt.
Jeg kan mærke min puls accelerere, og jeg får dyspnø.
Er du med?
Følelsen af, at man ikke får nok ilt ned i lungerne.
Har du oplevet det før?
Nej. Ikke sådan her.
Sagen er, at når jeg lukker øjnene,
ser jeg ham i katakomberne hælde vand på sig selv.
Jeg kan se vandet løbe ned over hans hud.
Og hans kæde med ankeret…
Hver gang han bevæger sig, slår den mod hans bryst og siger:
"Klong, klong. Klong, klong."
Det afspilles igen og igen. Som en GIF.
"Klong, klong." Som om den kalder på mig: "Er der nogen?"
Kan du se andre billeder?
Hans undertøj.
Hans undertøj?
En dag så jeg det over hans bukser.
Det hvide elastikbånd.
Jeg tænker hele tiden på mærket.
- Hvilket mærke er det? - Lobo.
Gentaget igen og igen på elastikken. Lobo…
Og nu er der sket noget uventet.
- Han klaskede dig i numsen. - Nej, dit fjols.
Men jeg…
Jeg er afhængig af hans duft.
- Hvordan det? - Jeg snuser til ham.
Hver gang han kommer tæt på mig eller går forbi mig, snuser jeg til ham.
Snuser du til hans cologne?
Nej, det bruger han vist ikke.
Det er mere som duften af…
…en mand.
Lidt hård. Som feromoner. Jeg ved det ikke rigtig.
Det er nok sved.
Ja, men sved lugter normalt klamt.
Men nu går Bruce forbi, og…
…så inhalerer jeg.
Du inhalerer.
- Han brugte mit håndklæde. - Keila.
Jeg vaskede det ikke, men gemte det. Jeg ved ikke hvorfor.
Det er en sær trang. Jeg forstår det ikke.
Vær ikke så dramatisk.
- Hvad er der galt med at kunne lide ham? - Tja… For det første er han så ung.
Hvor gammel er han? 24? Og jeg er 36.
Hvad gør jeg?
Tja…
Hvis du har lyst til at score ham, så gør det,
og så glem ham igen.
Men skaber det problemer, så lad være. Sex er sjovt, men kærlighed er ikke.
Hvorfor siger du det om kærlighed?
Det er en sygdom, der kommer i stadier.
Desperation efter at finde den. Angst for at miste den.
Og depression, når den er væk.
Ved du, hvad jeg gør, når jeg bliver så meget i tvivl om noget?
- Hvad? - Jeg danser.
Hvorfor?
Rejs dig op. Vi skal feste.
- Kom nu, Keila. Lad os gå. - Nej.
- Ja. Kom nu, Kei-Kei. - Nej.
- Jeg kan slet ikke lide alkohol. - Jo, du kan. Åbn munden.
- Nå nå. Hvad er det her? - Vi var på vej i seng.
Bruce!
Houston, vi har et problem.
Det ordner jeg.
KLASSE, ELEGANCE, MOTOR
- Nej. Tag dem. - Kom nu. Bliv her.
Roi!
Fint. Men kun en.
- En. - Kom nu.
Er du okay?
Jeg har lyst til at kaste op.
Åh, Kei-Kei.
Hej! Hvordan går det?
Vi klarede det!
Tunnelen er færdig, når vi når en mur, der fører os til vores destination.
Auktionshuset.
Hvad er det til?
Det er bygningens støttemur.
Vi bryder igennem den.
Vi går ikke ind i boksanlægget gennem panserdøren.
Vi tager bagdøren.
Det vil ingen forvente.
For at nå bagsiden af boksanlægget
skal vi først igennem en hulmur og et teknikrum
med rør, forsyningsskabe, elektriske ledninger og kloakrør.
Derinde står vi foran en mur af betonblokke,
der beskytter boksanlæggets forværelse.
Vi skærer jernfugerne imellem blokkene.
Men vi fjerner ikke betonblokken endnu. Hvorfor, Damián?
Fordi inde i forværelset
er der to kameraer, der sender et signal til vagternes skærme.
De to vagter vil kede sig, når der ikke er auktion.
Den ene er i receptionen i lobbyen.
Den anden er foran boksanlægget i kælderen.
Det er her, vi igen ser, hvor storartet dette kup er.
Vi åbner et boksanlæg, når det er tomt.
Er det ikke en herlig idé?
Det giver os en bedre chance.
Vi må få vagterne væk fra deres skærme i tre minutter.
Så længe skal jeg bruge for at hacke kameraerne.
Hvordan gør vi det?
Med en afledningsmanøvre.
Vi må lære vores venner, sikkerhedsvagterne, godt at kende.
Vi holder øje med alt, hvad de gør.
Men frem for alt vil vi finde frem til det allervigtigste i enhver vagts liv.
Hans aftensmad.
Må jeg bede om to pepperonipizzaer i familiestørrelse?
Kl. 20 bestiller de mad fra receptionens telefon.
- Hallo? - Hvad skal der på?
Pepperoni.
- Pizza. - Som regel pizza.
I teknikrummet kobler vi os på fastnetkablerne,
som Keila allerede har hacket.
- Hallo? Hvad skal det være? - Hej.
To pepperonipizzaer i familiestørrelse.
- Og to øl. - Hvad er adressen?
Chez Viénot auktionshus.
Rue de Turenne 14.
Tak. Farvel.
Tak.
Så begynder forestillingen.
Vi laver en "ren zone" i teknikrummet.
Vi tager vores støvede og beskidte tøj af og skifter til vores renrumsdragter.
Ingen kan gå ind i forrummet eller boksanlægget uden dragt og handsker.
Efterlader I fingeraftryk, mudder eller øjenvipper med jeres DNA,
ryger vores plan ud af vinduet.
Vi vil bruge tiden på at forberede os.
Men især…
Halvanden time?
…på at irritere vagterne.
Kold mad.
De har aubergine på. Og de er kolde.
Forkert pizza.
De skulle være familiestørrelse. Lemonade?
Det, der irriterer os, når vi er sultne.
Jeg betaler ikke.
Gør du ikke?
Du betaler, før du tager hjem til din zoologiske have, ikke, rottefjæs?
Hvis buddet ikke taler godt fransk og er fræk og uhøflig og ser skør ud…
- Quoi? - "Quoi? Quoi?"
Er du en and?
Han tilkalder kollegaen. Det er, hvad vi ønsker, han gør.
Kom herop. Vi har et problem.
Et problem? Hvilket problem?
Så snart vagten forlader sin post, begynder anden akt af vores forestilling.
Vi er klar.
Vi har præcis tre minutter til at få det gjort.
Det er ikke meget tid. Det er risikabelt.
Hvor du ser risiko, ser jeg spænding og adrenalin, Keila.
Okay, Alain. Jeg er på vej.
Nu.
Bulldozeren fjerner en betonblok, som var den en puslespilsbrik.
Vi går ind i forværelset.
Kameraerne optager jeres besøg.
Og Bruce…
Har du tilkaldt en chimpanse?
…vil som slagsbror sørge for, at vagterne ikke ser jer.
Hey. Rør mig ikke.
Forstår du mig? Ou je te parle en chimpanzé?
Hva'?
Det er en dør.
Ja. Det er vores akilleshæl.
Åbner nogen den, er vi på røven.
Man kan ikke styre alt under et kup.
To minutter og 30 sekunder.
Træk tiden ud mest muligt.
Pis dem af, indtil de ryger i luften.
Alain.
Smid kniplen.
Mens Bruce trækker tiden ud, neutraliserer Keila og jeg kameraerne.
Keila, giv os de teknologiske detaljer.
Forværelset er sikkert.
Sikkerhedssystemets harddisk er placeret der.
Jeg hacker fire kameraer.
Receptionen.
Hvad? Betaler I nu?
Forværelset.
INTET SIGNAL
- Er du ude på skrammer? - Han er ikke det værd.
Stop.
90 sekunder tilbage.
Bankanlæggets forhal.
INTET SIGNAL
- Stop! - Betal mig nu.
Og boksanlægget.
- Jeg så ikke kablet. - Du sprængte bare kameraerne.
Hey! Er du okay?
Når du endelig får det slag, du fortjener,
bider du i brusetabellen og begynder at skumme
ud af munden som en vildt dyr.
- Hvad hvis de ringer 112? - Eller politiet?
Hvad ville de sige? "Vi har banket et bud.
Maden var kold. Han har fået et anfald fra slaget."
De vil prøve at genoplive ham.
Alain! Tag en pude! Skynd dig!
Et minut og 15 sekunder.
Det kortsluttede.
Tag det roligt. Find en sikring, og omgå den.
Jeg kan ikke se den!
Åbn den sorte kasse!
Kig efter den sprungne sikring.
Et minut.
- Jeg fandt den! - Der er for mange. Vi må væk!
Går vi nu, fanger de os. Deres skærme duer ikke.
Giv mig en ske!
Kom nu.
Åbn munden. Kom nu.
50 sekunder.
Kom nu.
- Tredive sekunder. - Kom nu.
Her er den.
INTET SIGNAL
Vand!
Kom nu.
15 sekunder. Skynd dig, for fanden.
INTET SIGNAL
Kom nu. Rejs dig op.
Godt. Kom nu. Rejs dig op.
- Kom nu. - Rejs dig op.
Fem sekunder. I skal gå nu.
Hold kæft, Roi!
Nu!
Her er pengene.
- For pizzaen. - Kom nu.
Kom så.
Tiden er gået.
Skynd jer væk.
- Gå. Jeg afslutter det. - Jeg har den.
Når vi har hacket signalet
fra skærmene og har fjernbetjeningen, skal I skynde jer væk.
Ud!
Det var tosset.
Kom så!
Bulldozeren sætter betonblokken på plads igen.
Hvis alt går godt, har Keila kontrol over hele overvågningssystemet.
Og så er vi klar til at begynde anden akt af denne vidunderlige tryllekunst.
Hvordan man åbner et boksanlæg med stålvægge på 25 centimeter.
Og vigtigst: At gøre det uset,
så vi kan gå ind og ud, som var det svingdørene på et hotel.
En tryllekunst, som er David Copperfield værdig.
Tekster af: Karen Svold Coates