Camille.
Camille!
Bože můj. To je ale náhoda, že ano?
Bydlím tady naproti v hotelu.
A taky jsem celý den přemýšlel nad tou konverzací, co jsme spolu vedli v
restauraci.
Protože nevím, jestli jste neměla pocit, že jsem byl neslušný, jak jsem od
vás odešel…
Chci říct, že to všechno můžu vysvětlit.
Pokud mohu, zrovna…
jsem… jsem se rozvedl a sám sobě jsem slíbil…
Moc ráda bych si to poslechla, vážně. A možná teď budu vypadat neslušná já…
Ano.
Ano!
Ale přísahám, že hrozně spěchám. Jdu pozdě na koncert.
Dovolte mi vás doprovodit a… kousek vám povím po cestě.
Pojď dál.
Máš motorku?
Chci klíčky.
Kam jedeš?
Musím něco zařídit, je to pro Berlína. Ty klíčky.
Kam jedeš?
Musím pro ten kalich. Zůstaň tu a pohlídej mi monitory, jo?
Nikdo tam není, pitomče.
Kdyby se vrátili.
A jak chceš ten kalich získat zpět?
Počkám si, až kněz vyjde,
pak nastartuju, přijedu k němu, seberu mu ho… a ciao.
Rozumíš?
A kterou rukou mu ho sebereš?
Když jedeš na motorce, brzdíš a mačkáš spojku. Navíc ten kalich je dost těžkej.
Přišel jsi s nějakou novinkou?
Jedu s tebou… a hotovo. Navíc… s motorkama jsem skvělá.
Jak to jenom říct? Sám sobě jsem slíbil, že… se nějakou dobu nebudu stýkat
se ženami.
Nevadí, když se oblíknu? Mám s sebou oblečení, abych se převlíkla za jízdy.
Ne, ne, ne. Jen směle do toho.
Řekněme, že jsem měl v plánu… užívat si samotu a klid a… život svobodného muže.
Protože… moje srdce potřebovalo… no, trochu klidu.
Nepřijde vám, že to zní trochu mizogynně?
Ne, to vůbec ne. Ujišťuju vás, že je to spíš otázka osobní sebeobrany.
Ale… po našem posledním setkání jsem si najednou říkal…
Netrestám tak akorát sám sebe za tohle selhání?
Neodpírám si možnost seznámit se s nějakou jedinečnou a výjimečnou ženou?
Na světě jsou více než čtyři miliardy žen.
Šance, že potkám nějakou vážně fascinující je malá.
A nesmíme si nechat ujít žádnou příležitost. Proto…
jsem musel jako šílenec vyběhnout z hotelu, když jsem vás viděl. Narazil jsem
- na vás a… a… už mohu? - Ano.
A proto jsem tu.
Jeď.
Stůj, stůj, stůj, stůj, stůj, stůj, stůj.
Trestanci.
Taxi!
Teď.
Nepustí to.
Ten kalich!
Vem tu tašku.
Běž, kurva.
Uhněte. Kurva, uhněte.
Roii.
Jeď, jeď, jeď, jeď
Kurva.
Ten stůl, ten stůl. Pozor.
Kurva, ten stůl.
Roii, drž hubu, kurva. Tak drž hubu.
Pozor, pozor, pozor, pozor.
Pozor.
Svatba a pohřeb. Jak v tom filmu.
Parkoviště.
K zemi.
Když se pohneme, tak uslyšej naše kroky.
Ne, když tu bude něco hlasitějšího.
Sejdem se v sektoru 123. Jdi tudy a dělej to, co já.
Hej.
Kurva.
Hele…
A co teď?
Do auta a zmizet odsud.
Ale potřebujeme starý auto bez zabezpečení proti krádeži. Jako tohle.
Můžem?
Kurva.
Tak nastartuj, vole!
Nemůžu. Spustil se alarm, blokuje zapalování.
Co budeme dělat?
Už jdou.
Dozadu. Dělej.
Nebyla jsem si moc jistá, že sem zapadnete.
Ale… odvázal jste se.
To kvůli tomu motýlku?
Rád se oblékám elegantně i do supermarketu.
No, pardon, ale nevypadáte, že byste chodil často nakupovat.
Vypadáte, že žijete po hotelech, cestujete po světě… chodíte do muzeí…
A pijete víno na vinicích.
Vsadím se o cokoliv, že je to poprvý, co jste pil pivo z flašky.
To je.
Nesnáším pití z flašky, který v bednách putujou přes sklady, náklaďáky, z ruky do
ruky a pak do vašich rtů.
Ale tohle je vskutku lahodný.
Na to se napijem.
Na lahodný.
Už jsou pryč?
Nevidím je. Ale nebudem tady na ně čekat.
Zkusíme támhleto auto.
Kurva, jo.
Jeď, jeď už, do prdele.
Do hajzlu.
Má sekeru. Jeď, Roii.
Pozor, pozor, pozor.
Kurva.
Do hajzlu.
Jdeme. Jdeme.
Tahle noc byla… úžasná.
Jedinečná.
Doufám, že si to zopakujeme, až se příště dostanu do Paříže.
Zkusím vás vzít někam, kde budete pít ze sklenic z českého křišťálu.
Na to byste si ale musela říct o moje číslo.
Jenže já u sebe nemám pero.
Krásné sny.
Co je? Jdem se potápět?
Myslela jsem, že jsi Cameron.
Hledal jsem ji. Včera jsem jí půjčil motorku.
Právě odešla.
A motorka?
Nevím, asi… si ji vzala.
No jo, tak se měj.
Počkej, počkej. Neřekneš mi, na co jsou ty brejle?
Ty jsou na virtuální realitu.
To je super. Je to hra?
Ne, není to hra. Je to simulace.
Ale ještě jsem to nedokončila. Nešahej na to, dej pozor. Je to křehký.
Jak to myslíš? Naprogramovalas to, co tam vidíš?
Jo.
Tak to jsem fakt ohromenej. Teď mě to musíš nechat zkusit.
Ne. Nehnu se z tohohle pokoje. Připoutám se k posteli.
No tak.
Prosím.
Pět sekund.
Tak tohle je kurva úžasný.
Do prdele, to je výhled.
A ta barva moře!?
Zanzibar.
Paráda.
Proč se nehejbu?
Protože nejsou zaplý senzory. Počkej.
Nevím, proč jseš zlodějka. Měla bys dělat pro NASA. Jsi přece kurevsky chytrá.
Tak jo.
Na co to jako je?
Tohle jsou pohybový senzory.
Co?
Musím ti je dát taky na břicho a na záda, víš?
No jasně.
Jo.
Ne. Nedrží to.
To ten olej.
To bude tím.
Problém vyřešen.
Tak…
- Tak jo. Teď se otoč, prosím. - Jo.
Tady.
Hotovo.
Jo?
- Jo? - Jo.
Už se hejbu. Hele, hele, hele, hele. Mám husí kůži. Šáhni, šáhni, šáhni.
- Jo, jo, jo. Máš husí kůži, jo. - Ty vole.
Ta holka jsi ty?
Tak jo. Dost, dost.
Bylo to mnohem víc než pět sekund.
Jsi to ty, že jo?
Můj avatar.
Koukal jsi na sebe do zrcadla.
Asi to byla chyba, protože na tom ještě furt děláš a tak, ale…
přes ty úžasný malý šatičky jsem si všimnul tvejch vystouplejch vzrušenejch
bradavek.
Vidíš? Pořád to samý. Když ne chlupy, tak bradavky. Otoč se.
A co jsem řek?
Běž už. Až se Cameron vrátí, tak ti cinkne. Nazdar.
Promiň mi ty kecy.
Jen jeden dotaz. Na co je ten vynález?
Je to paralelní realita.
Někdy si zkrátka lidi nemůžou užívat prázdniny v ráji s přáteli, který maj tak
rádi, chápeš!?
Co se třeba líbí tobě? Chodíš rád do klubů?
Kurva, jsem taneční mistr.
Představ si, že bys tancoval v těch nejlepších klubech.
Nasadil by sis brejle a zažil to všemi svými smysly.
To není realita. Jsi tady. Jsi v pokoji.
Ale tvůj mozek to zpracuje jako reálný.
Tančíš s lidma, mluvíš s lidma z jinejch zemí a napiješ se s nima.
To, co cejtíš, je skutečný.
Ten svět, co tvoříš, je úžasnej, génie.
Jsi skvělá.
Já už musím do krypty, tak zatím.
Zatím.
A kdy jste mi to chtěli říct?
No, tu misi mi svěřil Berlín. Nemuseli jsme ti říkat nic.
Volali jsme mu celou noc.
Nezvedá telefon.
Na pár hodin jdeš v Paříži ven a jaký je z toho bordel?!
A to nemluvím o vloupání do Polignacova bytu…
Spíš o tom, jak jsi strhl kněze a vláčel ho za sebou deset metrů.
Ukradl jsi novomanželům jejich auto…
pak napadl trestance.
Pak poškodil několik aut na parkovišti. Dvacet…
Bylo spuštěno 26 alarmů.
A pak jdeš posnídat croissant a café au lait, jako by se nic nestalo.
Byli jsme tam oba.
A nebylo snadný ukrást ten kalich, když ho hlídali ty dvě gorily.
Výborně, objednáme si vejce Benedikt a uvolníme se trochu, co?
Pokud by nenastal tento zázrak, byli bychom už teď ve francouzském vězení s
maximální ostrahou.
Přijde vám to povědomé?
Jak jsi to získal?
Kněz za mnou přišel o půlnoci o holi a podělanej strachy,
že nepojede do Porta nebo do Santiaga a že jsme s tou bezpečností měli pravdu.
Že se ho nějací mizerové pokusili okrást, že ho bolí záda
a že můžeme pokračovat ve vykopávkách, ale on jede na týden pryč, protože mu nezbývá
sil ani aby vedl mši.
Dobrou zprávou je, že máme sedm nerušených dní, abychom vykopali tunel.
A ty jdi jen vzbudit Berlína.
Hned.
Jak se máš?
Dobře.
Ten adrenalin jsem potřebovala.
Nemusíš tady být, Cameron.
Řekla jsem Berlínovi, že zůstanu. Do konce.
Kdo je to?
Ahoj.
Tady Camille.
První, co jsem po probuzení dělala,
bylo to, že jsem se smála.
Je zajímavý vidět chlápka s motýlkem, jak na ramenou nese zpěváka z punkový kapely.
Za ten pohled vám moc děkuju.
Není zač.
Kdybych musel, šel bych s váma ve smokingu i na stávku dokařů. Stačí mi
říct.
Jsem na balkóně, koukám na váš hotel a říkám si, jestli tam ještě jste.
Pořád tu jsem.
Nechtěla byste zajít na snídani?
Než odpovím, musím vám něco prozradit. Jsem vdaná.
Už osm let.
Ale včera… jsem s váma cejtila spojení, který je v životě opravdu moc vzácný.
Zmínil jste čtyři miliardy žen. Ale jsou tu i čtyři miliardy mužů.
Není snadný najít nějakýho, kterýho…
byste chtěl poznat blíž.
Se kterým bych chtěla objevovat život
Napřed mi řeknete, že jste vdaná. A pak mě pro změnu chcete zkoumat?
Nechtěl bych, aby se to zkoumání zvrtlo.
Pokusím se to tedy líp vysvětlit.
Kdy je váš poslední den v Paříži?
Už zítra.
Škoda, že je to tak krátký.
Ano, ano, takový ultimátum, to já rád.
Dobré ráno.
Roii, právě jsi propásnul epickou chvíli. Pojď sem,pojď sem. Napijeme se,
Roii.
Trochu pro tebe. A trochu i pro mě.
Proto, že máme zas ten kalich?
Ne, ne, ne, chlapče. Kvůli ní.
Roii…
Ona zavolala mně.
Polignacova žena?
Nelpi furt na těch malejch detailech, Roii. Boha jeho!
Nejdůležitější je, že byl zahájen odpočet.
Měl jsem ji v šachu a teď? Musím už jen počkat, abych viděl, jakej bude její další
tah.
Zavolá nejpozdějc tak do tří hodin. Vlastně ne. Maximálně do hodiny, hodiny a
půl, víc to nebude.
Tady Camille.
Můžu dál?
Asi bude lepší, když vás nepustím.
Zrovna jste mi řekla, že jste vdaná.
A když vejdete dovnitř, tak vás až do Vánoc od sebe nepustím.
Camille… nechci jen letmej románek.
Já chci jedinečnost.
A bejt… na vrcholu milostnýho trojúhelníku, to do toho moc nezapadá.
Co je letmej románek?
Víte to? Protože já ne.
Snažím se žít naplno, jak to jen jde.
Některý noci nemůžu spát, tak vstanu a jdu do baru.
Vedu tisíce konverzací, piju tequilu a taky tančím jak šílená.
A když se vrátím domů, usínám šťastná.
Protože jsem prožila něco neplánovanýho.
Spousta lidí by, nevím, zůstala v posteli a převalovala se,
ale já jdu a žiju svůj život naplno.
Jak může někdo jen ležet a zírat do stropu?
Když je tu tolik lidí, co se zjeví… jako vy, když je nejmíň čekáte.
Ale já… chápu vaše odmítnutí.
A líbí se mi, hodně to vypovídá o vás a vaší zásadovosti.
Doufám, že se jednou zase setkáme.
Udělal jsi správnou věc.
Ať se dáma rozhodne.
Roii…
Tenhle pokoj je plnej dalekohledů a kamer sledujících její byt. Kvůli tomu jsem ji
odmítl.
Jo.
Odmítl jsem ji.
Camille, počkej.
Tak teď ty.
Co se děje?
Pravda je, že něco jo. A chci si o tom promluvit s někým stejnýho pohlaví.
Povídej.
Vždycky jsem dost jasně věděla, co v životě chci a co ne.
V knihách mám ráda klasiku a nesnáším bestsellery. Z jídla miluju musacu, ale
nesnesu mastný a smažený.
U mužů… No, chytrý, dobře vychovaný a zvídavý, ty mám ráda.
A nesnáším ty nevkusný, co na tebe pískaj a maj slizký narážky.
Všechny ty povrchní chlapy, co život trávěj tím, že se fotěj dopůl těla a na
motorkách. Víš, jak to myslím?
Jo, to vím.
No, všechno to šlo do háje.
Tyhlety odporný, nevychovaný, neomalený chlapi se nějak dostali do mý části mozku,
mejch nervů, nevím. Říkej tomu instinkt.
Počkej, o kom tu mluvíš?
O Bruceovi.
Líbí se ti Bruce?
Ne.
Líbí se ti Bruce.
Ne, nelíbí se mi. To ne. Ne, ne. Ale…
Ale když ho vidím špinavýho a zpocenýho, cejtím návaly horka, zrychlí se mi srdeční
tep a dost výrazně se mi krátí dech. Víš, co tím myslím? Ten pocit, že se ti do plic
nedostane dostatek…
Ale stalo se ti to i jindy, ne?
Ne, ne, takhle ne.
Když… když zavřu oči,
vidím ho tam, jak na sebe leje vodu v těch katakombách…
Jak mu voda teče po kůži.
A ten přívěšek… ve tvaru kotvy, co má…
Když se hejbe, tak mu naráží do hrudi… Takhle, bum. Bum, bum…
A pak mi to v hlavě jede jako gif. Bum, bum. Jako by někdo volal. Bum, bum, je
někdo doma?
A máš ještě nějaký takový představy?
Jo, jeho spodky.
Jak to myslíš spodky?
Jednou jsem je viděla, jak mu lezou z kalhot.
Nahoře byly bílý.
A ta značka se mi furt vrací… Pořád.
Jaká to byla značka?
Lobo. Bylo to tam na těch trenkách znova a znova. Lobo, Lobo, Lobo, Lobo, Lobo,
Lobo.
A teď se ještě k tomu stalo něco… nečekanýho.
Plácnul tě přes zadek.
Ne, ty hloupá.
Nějak… se mě drží jeho vůně. Chápeš?
A jaká je?
Pořád… ho cejtím. Vždycky, když jsem poblíž. Vždycky, když jde kolem… tak… ho
cejtím.
Ale co? Kolínskou?
Ne, ne. Myslím, že nepoužívá kolínskou. Je to spíš odér. Mužskej odér.
Takovej… takovej drsnej. Feromony. Nevím.
Hele, to bude pot.
Musí to bejt pot. A mě vždycky pot odpuzoval. Ale… ale když jde kolem Bruce…
Vdechuju ho.
Vdechuješ.
Utřel se mi do ručníku.
- Keilo. - Chtěla jsem to vyprat s ostatním
prádlem, ale nechala jsem si ho.
Já už ani nevím, co dělám, Cameron. Je to impuls, co nepoznávám, nevím, co to se
mnou je.
No tak, holka, nedramatizuj to tak.
Co je špatnýho na tom, že se ti líbí Bruce?
No, to já nevím. Pro začátek, je to dítě.
Jemu je kolik? 24 A mně 36.
Pomoz?
No…
Jestli máš pocit, že se s ním musíš vyspat, jdi na to.
Ale jestli si myslíš, že z toho bude malér, tak to nedělej.
Protože sex je zábava, ale láska už moc ne.
Proč tohle o lásce říkáš?
Proto. Je to choroba s různejma fázema.
Úzkost, když přijde. Strach, že ji ztratíš.
Deprese, když tě opustí.
Víš, co dělám, když jsem… z něčeho vážně rozrušená?
Co?
Tančím.
Tančíš a proč?
Pojď, vstávej, uděláme si tady malou párty.
Vstávej, Keilo. Dělej.
To ne.
- Tak pojď, Kei, Kei. Dělej. - To ne, to ne…
- Já nerada alkohol, vážně. - Jo. Otevři pusu. Bezva. Jo.
- Ale, ale, to slyším hudbu? - Ale my jdem zrovna do postele.
Brucei.
No tak.
Houstne, máme malej problém.
Nech to na mně.
Ne, ne, ne. Tady máš.
- Pojď dál. - Roii.
Dobře, ale jen jednu.
Jsi v pořádku?
Mám pocit, že asi budu zvracet.
Kei, Kei.
Hej! Jak to jde?
Zvládli jsme to.
Tunel bude dokončen, až narazíme na cihlovou zeď, která nás konečně dovede…
…k aukčnímu domu.
A co je to za zeď?
Je to opěrná zeď té budovy.
Prorazíme ji, abychom se dostali dovnitř.
Nebudeme se do trezoru dostávat přes ty pancéřovaný dveře.
Půjdeme zadem,
protože to nebudou čekat.
A abychom se dostali dozadu, půjdeme nejprve… do vzduchové komory a hned potom
do servisní oblasti,
kde jsou trubky, bedny se zásobami, elektrické přípojky a kanalizace.
Tam…
najdeme mocnou betonovou zeď, která chrání předsíň trezoru.
A tady se trochu zapotíme.
- Přeřízneme ty železné spoje, - Které spojují jednotlivé desky.
My se těch panelů ale zatím nedotkneme. A to proč, Damiáne?
Protože v té předsíni
jsou umístěné dvě kamery, co vysílají signál do monitorů ostrahy, která je tam
24 hodin denně.
Ti dva strážní budou jako ve všech ostatních chvílích v roce… kdy není aukce…
znuděni.
Jeden ve vstupní hale. A druhý v suterénu
u kamery od trezoru.
Tady potvrdíme
velikost naší loupeže.
Otevřít trezor, když je prázdnej. Není to úžasnej nápad?
- Tehdy budeme mít totiž největší šanci. - Musíme ty strážný dostat pryč od
jejich monitorů na dlouhý tři minuty.
No, to je minimum k tomu, abych dokázala ty kamery hacknout.
A to uděláme jak?
Díky klasickému přemetu stranou.
K tomu ale musíme naše přátele z ostrahy velice dobře poznat.
Budeme u těch dvou pánů studovat každej jejich pohyb. Ale především to hlavní v
životě pracovníka ostrahy.
Co bude mít k večeři.
Chtěl bych si objednat dvě velký pizzy pepperoni.
Zhruba v osm si objednávaj jídlo z telefonu v recepci.
- Jo? - Tak co dneska?
Pepperoni.
- Pizza. - Nejčastějc si daj pizzu.
V servisní oblasti najdeme kabely pevné linky, které pro nás už předtím hekla
Keila.
- Dobrý večer. Přejete si? - Dobrý večer.
Chtěl bych si objednat dvě velký pizzy pepperoni a dvě piva.
Na jakou adresu?
Aukční dům Chez Vienot na 14 rue de Turenne.
- Díky. Na shledanou. - Děkuju.
A pak začne naše show.
V servisní oblasti si připravíme „čistou zónu“,
kde necháme oblečení od sutin, smetí a prachu z katakomb, abychom si mohli vzít
sterilní oblek.
Nechci v předsíni a už vůbec ne v trezoru kohokoli, bez toho obleku a rukavic. Na
každým otisku, smítku nebo řase, co tam zanecháte, bude vaše DNA a celej plán
půjde do háje.
Všechen ten čas využijeme na přípravu…
ale především…
Hodina a půl?
…abychom pořádně namíchli ty strážné.
Studený jídlo…
Pak špatná objednávka…
A limonáda?
Takový ty věci, co vás rozčílej, když máte opravdu hlad.
Nechcete zaplatit?
Zaplatíš mi a to hned. Než se vrátíš zpátky do zoo.
Rozumíš, krysí ksichte?
A když ten poslíček nebude ani pořádně umět jazyk a navíc
bude neslušnej a namyšlenej arogantní machr…
- Co? - Co? Co?
- Zníš jak kačer. - Zavolá svýho kolegu.
A to je přesně to, co potřebujem.
- Pojď sem. Máme tu problém. - Problém? Jakej problém?
Jakmile strážnej
opustí stanoviště, začne druhý dějství našeho velkýho představení.
Připraveni.
Na splnění plánu
budeme mít přesně tři minuty.
Je to krátký. A riskantní.
Kde vidíš riziko, já vidím vzrušení a adrenalin, drahá Keilo.
Tak jo, Alaine. Už jdu.
Teď.
A až tehdy dozer vytáhne betonovou desku,
jako by to byl dílek skládačky.
Dostaneme se do předsíně.
Kamery
tu naši návštěvu… zaznamenají.
A Bruce…
…se ve svý roli namachrovanýho poslíčka ujistí, že vás neuviděj.
Nešahej na mě, jasný? Rozumíš mi, nebo…
…nebo mám s tebou mluvit jak opičák?
Jsou tady dveře.
Ano, to je naše Achilova pata.
Jestli někdo ty dveře otevře, jsme v hajzlu. Při loupeži nejde mít pod
kontrolou všechno na sto procent.
Dvě minuty, třicet sekund.
Musíš získat co nejvíc času.
Rozzuřit je, dokud jim nepůjde pára z nosu.
Nešahej mi na obušek.
Zatímco Bruce bude získávat čas, s Keilou se postaráme o záběry z
bezpečnostních kamer.
Keilo,
osvětlila bys nám prosím ty technologický detaily?
Nejzabezpečenější místo je předsíň.
Je tam harddisk s celým bezpečnostním systémem aukčního domu.
Hacknu čtyři kamery, který potřebujem. Recepci…
A co teď? Zaplatíš už?
Předsíň.
- Chceš malér? - Nestojí za to.
Jenom klid.
Minuta a půl.
Hala u trezoru.
Tak zaplatíš mi?
A trezor.
Byl u toho kabel. Já ho neviděla.
Právě jsi vyřadila všechny bezpečnostní kamery.
Hej. Jsi v pořádku?
A až budeš konečně knockoutovanej ležet na podlaze, rozkousneš tady tuhle pilulku a
půjde ti pěna od pusy. Spousta pěny.
A co když zavolaj sanitku?
Nebo poldy?
A co by řekli?
Zmlátili jsme poslíčka, protože to jídlo bylo studený, a teď má záchvat protože
jsme mu naložili? Ne.
Napřed se pokusí ho zachránit.
Alaine! Přines polštář! Dělej!
Minuta, patnáct sekund.
Je to vyzkratovaný.
Jen klid. Najdi pojistku a přemosti to.
Nevidím to. Nevidím to.
Černá skříňka. Otevři ji.
Minuta.
- Tady to je. - Je tu moc pojistek.
Není čas. Musíme pryč.
Když půjdem, stejně nás chytěj. Na monitorech není signál.
Lžíci!
No tak…
Otevři ji. Dělej.
Padesát sekund.
Dělej.
Třicet sekund.
No tak, no tak.
Tahle.
Vodu.
No tak.
Ještě patnáct sekund. Dělej, kurva.
Hej! No tak, vstávej! Tak jo.
Bezva! Tak pojď, vstaň. Dělej.
Pět sekund.
- Musíme vypadnout. - Sklapni, Roii.
Jo.
Peníze.
Za tu pizzu.
Došel vám čas.
Musíte jít. Běžte.
Jdi, dokončím to.
Ne, už to mám.
Jakmile se nám podaří hacknout na dálku signál k monitorům, budete z tý předsíně
- muset co nejrychleji odejít. - Běž.
Neskutečný. Takovej bordel.
Kurva.
A dozer
zase tu betonovou desku vrátí na místo.
Když všechno půjde dobře, bude mít Keila…
kontrolu nad všemi kamerami.
A my tak budem připravený zahájit…
druhý dějství našeho úžasnýho kouzelnickýho triku.
Jak otevřít trezor s 25 centimetrovými zdmi z oceli?
A především nepozorovaně. Abysme mohli chodit dovnitř a ven a dveře se
nezastavily, jak v pětihvězdičkovým hotelu. Bude to číslo hodný Davida
Copperfielda.