Je tam vše, co jsi chtěla.
Děkuji.
Existujou jen dvě věci, co můžou den na hovno změnit na úžasnej.
Tou první je láska. A pravdou je, že tou to nebylo.
Právě mi dala košem moje třetí žena.
Tou druhou je kořist za víc než deset milionů euro.
Ale tou to taky nebylo. Chystali jsme se ukrást něco k mnohem větší loupeži.
Dnešek byl prostej. Špatnej den ale může skončit tím, že debila pošlete do kolen a
míříte mu na hlavu zbraní.
To je můj gang. Jeden ze tří, se kterým jsem v životě kradl.
Tenhle je ale výjimečnej, protože patří k mýmu zlatýmu věku.
Kdy jsem ještě netušil o svý nemoci a nebyl jsem jako krysa zavřenej v Královský
tiskárně cenin, kde můj život visel na vlásku.
To je Keila.
Absolventka s vyznamenáním a přední expert na elektroinženýrství.
Je tu jen jedna věc, co je větší, než její mozek. Její patologická stydlivost.
Roi.
Má speciální talent na otvírání zámků a nechávat se zavřít.
Tak moc nesnášel svůj předchozí život, že ve mně viděl otce, kterýho nikdy neměl.
A já v něm našel loajalitu psa, kterýho chodíte vyvenčit.
Byla to láska na první pohled.
Damián. Melouchář.
V pracovní době profesor a ve volným čase zločinec.
Jako všichni géniové je dost roztržitej.
Bruce. To je náš všeuměl.
Dokáže úplně všechno.
Zbraně, velký jeřáby a autogeny.
Tipovali byste, že nemá ani mikrometr šedý kůry mozkový.
Ale prohráli byste.
Díky. Tak dobře. Pan Antonyo Vals, prosím.
To jsem já.
Mám tu na vás vydaný zatykač. Doprovodíte mě, prosím?
Z čeho přesně jsem obviněn?
Vyvlastnění národního dědictví. Nelegální obchod se starožitnostmi.
Tunelování majetku.
Čelíte obviněním, za který můžete jít na devět let za mříže, pane Valsi.
To nejsou policajti.
Smrdí to.
Otevřete ty dveře.
Tamhletu vitrínu.
Promiňte, madam. Ano, vy. Vy nejste policajtka.
A vy taky ne. Co se tu děje?
No tak jo. Co se to tady děje?
Už se vidíte ve vězeňský sprše, jak spoluvězně poučujete o etruským umění?
V ruce jen s malým mýdlem.
Tak vám řeknu dobrou zprávu. Nejsem od policie.
Ale za to, že vás nenahlásím, si vezmu tenhle malej pohár.
Bude to naše tajemství.
Chci mluvit s vaším nadřízeným. Ne, ne, ne, nesahejte na mě.
Sedněte si, pane.
Ukažte mi odznak a služební číslo. Kdo tomu velí?
Kdo to tu zvyšuje hlas?
Já.
Tak co tady děláte, co? Nemáte právo sem vtrhnout.
Znám inspektora Morána a hodlám s ním promluvit.
Prosím, prosím. Vemte si mobil a promluvíme s ním oba. A nezapomeňte to dát
nahlas.
Jistě.
Co kdybyste ho položil na stůl?
Dobře.
Odemknu ho sám.
Nic. Nemám tady signál.
Tak vy jste chtěl vidět můj odznak, že jo?
Tady je. Beretta devět milimetrů.
A tady je další odznak. Parabellum. Osm nábojů.
Mám vám ukázat ještě ňákej odznak?
Ne. Ne, pane, to nebude nutné.
Hřbitovy jsou plný idiotů, co si vybrali špatnej den na to bejt za hrdinu.
A kdyby někdo měl nutkání tuhle vzrušující večeři nahlásit,
ukažte nám prosím své doklady, abysme věděli, kde žijete.
No tak.
A ty půjdeš s náma, Supermane.
- Až by se ti z toho zatočila hlava, viď? - Ne. Ne. Ne. To ne.
Už to cejtíš? Ten staženej žaludek na vodě?
To sucho v puse?
Ano.
Na tos měl myslet, než jsi tam se mnou jednal jak s póvlem, aby sis hrál na
hrdinu a před kým? Před svojí ženou?
Ne.
Ne? Tak…
Přítelkyní?
Nechtěl jsem na vás zvýšit hlas. Byl jsem jenom nervózní. Přísahám vám.
A jak dlouho už ji znáš?
Pár měsíců.
Uvědomuješ si vůbec, co jsi udělal?
Ne.
V tom je ta láska tak úžasná. Vyvolává v nás to nejlepší.
I v takovým chcípákovi, co tu teď škemrá na kolenou.
A tos mi ještě před pár sekundama řval do ksichtu jako hrdina.
Tvoje láska ale končí, ty idiote.
Láska končí.
No… rozhodně nestojí za to kvůli ní umřít.
PAPÍROVÝ DŮM: BERLÍN
PROSÍME, NERUŠIT
V gangu máme novou kočičku.
Říkals, že nás v gangu bude pět. Co ta umí? Co že umíš?
Nic. Je tu, aby se koukala a byla zticha. Jako stážista vloupaček.
Je to… Jaký že sis to vybrala jméno?
Cameron.
Řídí na hraně, žije na hraně a koluje v ní jen adrenalin.
Ale to není důvod, proč je tady. Je s náma…
kvůli něčemu mnohem bolestnějšímu.
Posadila by ses prosím ke svejm novejm kolegům?
Určitě si říkáte, co děláme v tomhle úžasným pařížským hotelu?
Co děláme na tomhle úžasným místě kromě toho…
Mmm. No takže… jsme tu kvůli přípravě na loupež,
ze který půjde hlava kolem celý Evropě.
Všechno začalo před deseti dny v Madridu,
když jsme ukradli tuhle věc. Kalich. Čtvrtý století.
Poklad francouzskýho církevního umění.
Má cenu pouhých 40 tisíc euro.
Ale my jeho cenu zvýšíme na přibližně čtyřicet čtyři milionů.
Damiáne?
Je to naše vstupenka k ukradení klenotů za 44 milionů euro.
Bude to jedna veliká iluze.
Jak přeměnit kalich na 63 klenotů různých evropských královských rodin,
které se nacházejí ve 34 městech?
Curych, Vídeň, Milán, Petrohrad.
No… ale krást ve 34 městech nám zabere dost času.
Abych byl přesný jen jeden večer.
Nejprve ale musíme tuto bronzovou relikvii nechat zestárnout. A to chloridem
amonným.
Otče Toureauxi.
Jsem profesor Santana z Univerzity polytechniky v Salamance.
Profesor Vázquez, expert na církevní umění.
A tihle, ti mají na starost georadar a výkopové práce.
Rád vás poznávám.
- Vy mluvíte španělsky, otče? - Má matka byla Španělka.
To je úchvatné.
Vím, kdo jste. Našel jsem si vás na internetu.
To, co najde
bude víc jak 650 referencí o naší archeologický práci, co jsem dala na net.
Vykopávky, knihy, co už se netisknou, publikace ve vědeckejch časopisech.
Nálezy a uznání.
Račte prosím za mnou, ano?
S radostí.
Dobré ráno, pánové. Odvádíte skvělou práci.
Mohli byste nás tu ale na chviličku nechat o samotě?
Pomáháme bývalým trestancům začlenit se. Tyhle brzy čeká propuštění.
Nabízíme jim tu práci, abychom jim pomohli s jejich druhou šancí ve společnosti. Je
to velmi záslužná činnost.
To je vážně obdivuhodné.
Správně. A velmi zbožné, otče.
V archivech katedrály v Santiagu jsme ve spisech objevili odkazy na starý kostel,
jenž se nacházel na totožném místě, jak se můžete přesvědčit.
Šlo o zmínky provedené poutníky, které se objevují i v benediktinském rukopise.
A bude všemi těmi spisy tak uchvácen, že nebude mít čas přemejšlet.
A v rukopise kláštera Saint-Martin-des-Champs…
A zde se píše: „Agnus Dei, qui tollis peccata mundi. “
Já to ale nechápu. Ten rukopis je z pátého století, ale můj kostel byl
postaven až roku 1240.
Pokud jsou naše objevy správné, nejstarším kostelem v Paříži by pak nebyl
klášter San Germain des Pres…
Ale ten, kde stojíte. Ano!
A co se asi stane, když knězi, který nadevše miluje svůj kostel, řeknete,
že má možná pod vlastníma nohama nesmírně cennej poklad?
Bude nadrženej jako prase.
Proč se nevydáme do krypty s georadarem? Když už ho tu máte. Co na to
říkáte?
Tady.
Georadar zjevně zachytil základy.
Georadar má jednu výhodu. Ať se člověk snaží sebevíc, nikdo nerozumí tomu, co se
děje na obrazovce.
Zhruba pět metrů pod námi.
Takže otec Toureaux bude koukat na nás, aby pochopil, co se to vlastně děje.
A uvidí nadšení v našich očích. Naše umírněné emoce.
A přijde mu, že je svědkem historický chvíle.
Kvádříkové zdivo.
A to by mohl být půlkruhový oblouk.
A až už to všechno…
bude mít na dosah ruky…
Vše se mu zhroutí.
Neprůkazné.
Co? Co tu není průkazné?
To, že tu georadar zachytil nějaké pozůstatky ještě neznamená, že je dole
nějaká stavba.
Měli získat další důkazy, že tomu tak je.
Potřebujeme, aby ukázal neochvějnou důvěru. Protože nemůžeme archeologickou
vykopávku postavit jen na nadšení jednoho muže.
Potřebujeme k tomu něco hmatatelného.
A proč vlastně chceme v tý kryptě udělat tu falešnou vykopávku?
Protože ta krypta má tajnej přístup.
Do pařížskejch katakomb.
Tři sta kilometrů tunelů, 20 metrů pod zemí, které nám dají přístup do každého
koutu ve městě.
No, a to k čemu se chceme dostat, je přímo… tady.
Čtyřicet pět metrů od krypty.
Kam svoje klenoty pošle úplně každá aristokratická rodina v Evropě,
aby si je strýček Berlín mohl vzít domů.
Co tam je? Trezor nějaký banky?
Ne.
Muzeum?
Ne. Ten nejdůležitější aukční dům a to nejen v Paříži.
Je tu jen jeden problém.
Problém?
Klenoty tam nebudou poslány ve stejnou dobu.
Budou z těch 34 měst přicházet postupně.
A jak je teda všechny ukradneme za jeden večer?
Tak, že zjistíme datum poslední dodávky.
Proto tu zůstanem. Tady v hotelu.
Přímo naproti domu Monsieur Polignaca, ředitele aukčního domu.
Jenom on zná přesnej čas a datum.
- Proč nezkusíš jinej účes? - Mně to vyhovuje, díky.
Jsi si jistá?
Ano.
Vážně se musíme oblíct, jako když jdem na svatbu?
Keilo.
Lupiči maj často ten zlozvyk oblíkat se jako lupiči, nebo do něčeho pohodlnýho,
jako třeba do teplákový soupravy v letadle.
Ale když chceš otevřít zámek v nóbl pařížský čtvrti, je lepší oblíct se
elegantně.
Nesouhlasíš?
A kdo by nás s tímhle dortem měl za lupiče?
- Co mám s těma vlasama teda dělat? - Zkus si je vyčesat.
Roii, možná tě to překvapí, ale i v lásce existujou hranice.
Zahlédl jsem, jak nám tajně civíš na Cameron.
Ne, ne. To teda ne.
Vlastně ona koukala na mě. Tak jsem šel.
Přesně tak. Když bude koukat, odejdeš. Dokonale to chápeš.
Hele, ta holka už si zažila dost věcí a teď se rozhodně nehodí o nich mluvit.
Patří k nim i přijetí do psychiatrický léčebny.
A jelikož v roli otce nejsem dobrej, uděláš to ty.
Dohlídneš na ní.
Ale ne na její tetování. Budeš se chovat uctivě a taky s respektem.
Vy… vyjádřil jsem se dost jasně?
Ano, pane.
Skvěle.
Připravte se. Právě opustili dům. Musíme si pospíšit.
Bruci, sleduj je, kdyby se vrátili.
Jste moc upjatí.
Jste pár, co jde ke kamarádovi na párty. Nejdete na pohřeb.
Tiskneš se na mě. Takhle tam nedošáhnu.
Kreju tě. Jdou sem dva lidi.
Nedošáhnu tam.
Snažím se do centimetrový dírky strčit univerzální klíč.
Co to děláš?
Zkus to teďka.
ŽÁDNÝ SIGNÁL
Otevřeno.
Keilo, jsi na řadě.
Roii, ty to vem po schodech.
Jsou tam tři zámky.
Pozor. Právě se vrací soused.
Rychle.
Tady.
Mám to.
Mám první.
Druhej.
Cameron.
Šest, pět, sedm, osm.
Otevřeno.
Máte signál?
Máme.
Fajn. Vidíte mě?
Vidíme.
Dobře.
Dvanáctka už je aktivní. Všichni ven.
Připraveni.
Schovej se.
Kurva. Někdo jde.
Ten alarm, Keilo.
Pojď, Milo.
Najdeme Quentina. Quentine! Quentine! Kdepak jsi?
Au.
Pomalu.
Tady jsi. No tak, vem si to. Chceš si hrát?
Tak pojď. Rasto! Milo!
Běž pryč. Běž pryč.
Pojď sem!
No jen pojď.
Pojď sem. Pojď, Milo, jdeme. Pojď sem.
Jdeme.
Už je pryč.
Co je to za boty? Mušketýrky?
Tak jo, už je na ulici. Můžete jít.
Můžem si promluvit? Radši bych zůstal tady.
Jasně, pojď dál.
Jsem jedno ucho.
Chtěl jsem to říct předtím, ale poslouchali nás.
Když jsem otvíral ten zámek a tys mě chytila za zadek…
Myslím, žes zašla moc daleko.
Nemám problém s tebou, tak to není.
Ale chtěl bych, aby náš vztah zůstal profesionální.
Bylo to profi. Pomohla jsem ti odemknout.
Ale neboj, rozumím ti. Au revoir.
Taky jsem tě viděl v zrcadle, jak na mě koukáš při převlíkání.
Bylo to trochu divný.
Snažila jsem si tě totiž vrejt do paměti.
Někdy se v noci vzbudím a… dělám si to.
Abych zase usnula.
Na to seženeš prášky v lékárně.
Fakt?
Na insomnii. Jo.
Začínám to chápat. Ještě nějaký přání?
Jen aby nedošlo k nedorozumění.
Tak k nedorozumění?
Třeba o vztahu. Nebo pokusu o něj. Nebo o domněnce, že by mohl vzniknout.
Dobře.
Víš, jakej byl můj poslední vztah?
Ten první.
Od tý doby, když se líbám s chlapem, tak na něm vidím jenom datum expirace.
Tady. Na čele.
Dvacátýho pátýho října.
Tak se neboj. Nebude totiž žádný nedorozumění.
Pak máme jasno.
To teda máme.
Proč nejdeš dolů a nedáš si milkshake? V těch Harry Potterovskejch brejlích vypadáš
chytře.
Nejsou dioptrický.
Jo, vypadám v nich dobře. Dal mi je Berlín.
Ou, Berlín.
Jelikož jsme nějakou dobu přátelé. Jsem takovej jeho zástupce, chápeš?
A děláš vše, co ti řekne?
Takže i to, abys za mnou přišel a všechno mi vyjasnil?
Jsi tak poslušnej, viď?
Jo. A chtěl toho víc. Řekl mi, abych tě hlídal. Ode dneška.
Protože… tvůj úsudek je, zdá se, trochu mimo.
Takže… chovej se správně, jinak možná nedostaneš shake.
Dobrou noc, ty jeden zástupce.
Něco novýho?
Už spí. Proč ty jsi vzhůru?
Nevím. Nemůžu spát.
A už se ti ozvala?
Mám adresu a taky účet jejího právníka.
No…Třetí rozvod je těžší než první, ale musíš myslet pozitivně. Třeba to muselo
skončit, protože to nebyl dobrý příběh.
Hele, já jsem se svou ženou 24 let,
ale než jsem ji poznal, dvakrát to bylo na hovno.
- Najít životní lásku… - Ne, ne, Damiáne, prosím, to neříkej.
Životní láska je totiž akorát tak mýtus.
Něco ti povím. Láska se unaví.
Jenom ten začátek dává smysl. To je to nejlepší. Když ti ji připomíná každá
píseň.
Když… když nemůžeš při večeři přestat mluvit, všechno jí chceš říct. Nemůžeš…
nemůžeš se přestat smát.
Ne, ne, ne. Láska je právě to, co přijde pak, když pomine to očarování.
Potom můžeš při večeři mlčet, protože… protože máš klid. A jediným pohledem víš,
co si myslí.
Jak lze někoho milovat, když ho neznáš?
Tak to jsem svou třetí ženu asi moc neznal.
Ale, Damiáne, moje třetí manželství bylo peklo. Z toho nejsem teď v hajzlu.
Do Paříže jsem jel, abych si užil, že jsem zase singl, ale ale…
Nevím, pak jsem byl smutnej, že usínám sám v tak velký posteli.
Bez plánu, bez… nikoho u sebe.
Abych hloubal nad…
nad posedlostí.
Nad energií z tý lásky.
Tohle mi vážně chybí.
Běž se prospat. Já tu zůstanu.
- Dám si rychlého šlofíka ve tvé posteli. - Jak jako myslíš v mý posteli?
No a?
No a? Lidský těla neustále vylučujou toxiny. Jako… ušní maz, pot, kůži, pach. A
- chlupy. - Kurva, nevěděl jsem,
že jsi taková citlivka.
A co jako chceš? Střídat se v posteli v posraný pětihvězdě, nebo co?
Trhni si. Pospím se pár hodin a přijdu.
O RÁJI
ANTOLOGIE POEZIE
A nyní chci, abyste si poslechli zpěv mé kamarádky. Camille.
Dejte jí kytaru.
To je můj psík.
A tak jsem po… mnoha bezesných nocích…
usnul.
Teď to zakryjeme.
Dobře. A podáš mi gumovou paličku?
Co děláš?
Nic.
Já tě viděla.
A vadí ti, když ti lidi koukaj na zadek?
Ne. Ani ne. Hnusí se mi to.
Já jsem rád, když na mě koukaj. Třeba když se svlíkám na pláži.
Je dobrý se líbit.
Hnusný je, když si sundáš triko a tvůj chlupatej pupek ti přepadává přes pásek.
A ještě ti povím tajemství.
Vždycky, než vyjdu ven, potřu si doma tělo olejem.
Aby když si na pláži sundám triko, aby se trochu lesklo.
Páni… to určitě často skóruješ.
A co jako? Ty snad nerada pícháš?
Co? Ptáš se, jako by to byl nějakej koníček. Jako rybaření nebo tenis.
No jasně! Buďto to ráda máš, nebo nemáš.
Třeba já píchám moc rád.
A nejradši úplně poprvý, když no… objevuješ to a tamto. Takový věci.
Co přesně myslíš tím to a tamto?
No, když potkám nějakou holku, leccos si představuju. Nemůžu si pomoct. Nakonec
objevím barvu jejích nehtů na nohách, typ spodního prádla. Jestli je dole oholená…
Víš, že chlapi jako ty jsou ohroženej druh, viď?
Nevšiml sis, že už nejsou v módě fórky nebo pískání na ženy?
Že už nepřijdeš a neřekneš: „To je ale pevnej zadek? “
Tak jo, dobře, dobře, už neřeknu ani slovo, mlčím.
Hotovo.
Přemejšlels nad tím, jakou ji mám já?
No, jak říkám, vždycky, když vidím hezkou ženskou, představuju si…
A… co sis představoval u mě?
U tebe, bílý prádlo, bavlněný, sportovní. A jsi neoholená.
Tak to by stačilo.
Co se děje? Řekl jsem něco? Mít tam chlupy mi vážně nevadí. Já to mám celkem
rád.
Jde o to, že furt mluvíš o těchhle věcech. O sexu. O prádlu a chlupech.
Takhle si nebudem rozumět. Jsi povrchní. Vem si helmu.
Už jste to zakopali?
Jo.
Fajn. Roii, Cameron, ať to tu vypadá, jako že jsme tady kopali úplně všude.
Rozumíme?
Dobré ráno vespolek. Damiáne. Damiáne.
Už je skoro poledne. Kde jsi byl tak dlouho?
Řekněme, že jsem trochu zaspal. V noci jsem totiž potkal ženu.
V baru plným kouře a lidí, co nechtějí jít domů. A ona šla na pódium, a dokonce
zpívala. Se svým psem. A já, chtěl jsem tam zůstat a žít tam s těma lidma a bejt
ten pes. Chci tě o něco požádat. Musíš tam jít se mnou.
S tebou.
Jo, se mnou. Promluv si s ní. Damiáne, znáš ten pocit, když jsi někým tak
fascinován a chceš o něm vědět všechno? Kdo je, jak…
Jak se smála. Měls ji vidět se smát. Ta jenom zářila. Je to hvězda.
V noci jsem se vrátil, abych tě vystřídal, ale byl jsi pryč.
A paní Polignacová taky nebyla doma, na žádné z 12 kamer. A říkal jsem si, vím, že
to zní šíleně, ale není tou fascinující ženou čirou náhodou Polignacova žena?
Přesně ta, ano. Co to s tím má společnýho, Damiáne?
S tím, co tady sakra děláme. Posraný archeologický vykopávky.
Naplníme aukční dům toho chlapa trámy, sbíječkami a buldozery.
A ty chceš, abych šel na kafíčko s tebou a ženou chlapa, kterého tu chceme okrást?
Máš pravdu. Tak moc chci někoho poznat, že ohrožuju celej náš plán. A spolu s tím i
vás všechny.
Andrési, hele. Na světě jsou více než čtyři miliardy žen. Nemusíš všechno
komplikovat ženou chlapa, kterého se tu snažíme okrást.
Kněz už jde.
Profesore, tady něco je.
Signál je tu dost silný.
Vypadá to na něco z bronzu.
To je kalich.
Vypadá na byzantskou dobu, že ano?
Potřebujeme více času na vykopávky, otče. Nejméně tak… tři týdny. A také sem dostat
stroje.
Zažádám o místo na ulici, abyste mohli zaparkovat dodávky.
Díky.
Na co přesně tady čekáme?
Viděl jsi někdy v metru nebo ve vlaku holku a měl jsi pocit, že o ní chceš vědět
víc?
Jo, jistě.
No, tak mně se to stalo včera. V tomhle baru.
Jen chci počkat, až se vrátí a zahájit konverzaci. Dvě minuty, dobře? Dvě minuty,
víc ne.
Ne, dvě minuty ne. Lepší bude hodina. Kafe, abyste se poznali.
To je přesně ono. Dvě minuty.
Když jsi ženou fascinován, staneš se posedlým, a když seš posedlej, seš v
hajzlu. Protože jsi zranitelnej.
Staneš se tak jenom dalším debilem, co ji každej večer oslověj, chtěj ji rozesmát a
žebraj u ní o jediný rande.
A právě proto udělám pravej opak.
Opak? A to je co?
Řídit se vojenskou strategií. Přijít tam, zaútočit a utýct.
Jít za ní, prohodit s ní jen pár slov a potom… potom ústup.
Ať je ohromena úžasem pravděpodobně prvního muže za celý roky, co se jí
nesnaží dostat do postele.
Aha. To je chytrá taktika.
Tady. Už jde.
Roii, Roii, pak vejdeš dovnitř a pozdravíš mě jako starýho přítele, kterýho
jsi dlouho neviděl. Dvě minuty, víc ne. Jasný? Knihu, knihu. Dej mi ji.
Díky, Bastiane.
Dáš si croissant a pomerančový džus?
Ano, prosím.
- Dobře. - Díky.
- Dobré ráno. Co to bude? - Dobré ráno.
- Kávu s mlékem, prosím. Díky. - Jistě.
Promiňte. Nejste Camille?
Ano. My se známe?
- Ne, ne, ne… Jsem v Paříži na dovolené. - Děkuju.
Jmenuju se Simón.
A včera v noci jsem měl to potěšení poslechnout si, jak zpíváte.
Byl jsem ohromen.
Mluvím španělsky.
Vlastně jsem z Mexika. Camila.
No, tady mi říkají Camille. Žiju v Paříži už osmým rokem.
A díky za to, co jste řekl. Ale ve skutečnosti nejsem zpěvačka.
O RÁJI
Máte rád Duponda?
Neříkejte, že ho máte taky ráda. Merci.
Popravdě mi přijde trochu náročnej.
Takže nudnej.
Ano.
Jo, ne?
Nosím to s sebou, abych to mohl dočíst. Nebo ještě líp, abych to ztratil.
Mohl jste přijít a pozdravit mě.
Ne, to ne, nerad bych obtěžoval.
Ale když jste včera zpívala, pořád jsem si říkal, furt jsem přemýšlel, jakej asi
bude playlist tý ženy?
Napadlo mě tak 20, 30 písní, co by tam mohlo bejt.
Nepoužívám Spotify, ale mám pár desek.
Tak to zkusme, jestli máte dobrej odhad.
Neřeknu vám jednu, ale dvě.
A když se trefím, pozvete mě na místo, co je nějak výjimečný.
Od „V“…
Vanessa Paradis a Vinícius de Moraes.
Skvěle! Trefa v obou případech.
A teď vám řeknu ještě nějaký dobrý zprávy.
To pozvání není nutný. Mám tu sraz s dobrým přítelem, kterýho jsem neviděl. A…
už je tady.
Už je to dlouho.
- Jak se máš? - Rád tě vidím.
Jo.
Jak se máš?
Dobře…
Jestli ještě někdy přijdu, snad se mi poštěstí vás zase slyšet zpívat.
Dobře.
- Těšilo mě. - I mě.
Užijte si Paříž.
Díky. Miluju Paříž.
Na shledanou.
- Na shledanou. - Na shledanou.
Neutíkej, jdi pomalu. Tudy, tudy. Sednem si tady ke dveřím, ano? Abysme viděli,
jestli bylo zaseto… semínko jejího zájmu.
A jak to poznáme?
Prostým gestem. Jestli se na nás otočí nebo se při odchodu usměje, mise byla
splněna. Hele, hele, nečum na ni.
Tak, pověz mi něco, Roii. Co tvá babička?
Babička?
Už přichází. Mluvme o babičce. Dělej, tak mluv. Dělej.
Je v pořádku, jako vždycky. Ve svým domě. Vždycky, když ji navštívíme, tak upeče ty
svoje koláče…
Jo, to je dobrý.
Kurva… co se stalo? Ani jeden pohled.
No, určitě sis toho všiml, ale… je to přece manželka pana Polignaca. Možná jsi
to přehlídl, ale je vdaná.
Ne. Ne. Možná to bude tím, že jsem jí nevěnoval tolik pozornosti jako každej,
kdo je do ní blázen.
Možná je tak sebestředná, že si myslela že jsme pár homosexuálů.
Navíc tě viděla mávat, Roii. Když jsi vešel dovnitř, vypadal jsi, jako když
- vidíš Panenku Marii. - Tak já nevím. Říkals, že jsme
přátelé, co se dlouho neviděli.
A co měly jako znamenat ty tři polibky, Roii?
- Tak to tady ve Francii dělaj. - A ty seš jako Francouz? Nebo snad já?
Je to kurva divný, když se tady líbaj dva chlapi ze Španělska.
Jo.
Zaseli jsme akorát tak plutonium.
Ten vztah se právě rozpadl na padrť.
Pane, nechal jste tam svou knihu.
Vypadám, že bych moh mít rád Duponda?
Cameron, začneš značkovat tunely. Někteří lidé se z nich už nedostali.
Tudy.
Tudy?
Ne.
Tudy.
Je to… přímo tady.
Vykopeme 14 metrů dlouhý tunel pod úhlem 27 stupňů, čímž dostaneme přímý přístup k
opěrné zdi ve sklepě toho aukčního domu.
Po celou dobu musíme kopat ve směru toho lejzru.
DURÁNOVÁ NA KONFERENCI O SOUČASNÉM UMĚNÍ
Ano?
Zlato, mám zpoždění. Přines mi prosím dolů nějaký oblečení.
Jinak ten koncert nestihneme.
Jaký koncert?
Říkala jsem ti o něm před třemi dny.
Camille, promiň.
Zapomněl jsem. A za 30 minut večeřím na italské ambasádě.
Je to pro mě důležitý. Budou hrát moji přátelé.
Pane? Máme tu hádku těch Francouzů. Zapomněl, že mají jít na operu. Asi je
naštvaná.
Jednou po tobě něco chci…
Chodím na stovky tvejch akcí.
Camille, teď už nemůžu změnit jejich protokol, lásko. Měla jsi mi to
připomenout dneska ráno.
Takže po mně chceš, abych ti připomínala věci, který mi sám slíbíš?
Kašli na to.
Jdu na ten koncert sama.
Chce, aby mu připomínala, co slíbil? To je idiot.
Smoking. Potřebuju svůj smoking.
Kam to jdeš?
No, na operu.
Vylešti mi boty tím přístrojem na chodbě. Honem.
Profesore Vázquezi?
Povídejte, otče.
Přinesl jsem vám něco málo k pití a také něco malého k jídlu.
To ale nebylo třeba.
Chtěl bych vás požádat o laskavost.
Mohl bych si půjčit ten kalich?
Kalich? A na co?
Chystám se do Španělska a doufal jsem, že bych zajel na vaši univerzitu a ukázal ho
tamnímu panu děkanovi.
Běžně nešíříme zprávy o vykopávkách, dokud při práci nepokročíme
dál.
Z mnoha důvodů, převážně z důvodů bezpečnostních.
Ale, ale děkan to musí vědět.
Je to tak správné. Přece musí vědět, že tu máme kalich ze čtvrtého století a nejspíš
první kostel, co byl v Paříži postaven.
Není na to správná doba, otče.
Já chápu, že mu to chcete sdělit po příjezdu sami, ale je to můj kostel, a tak
to budu já, kdo mu to řekne.
Tak kdepak je?
Proč si jako ten kalich nesmí vzít?
Je to jeho kostel.
Je to jeho kalich.
Tak si ho vezme.
POZOR PES
Děkuji, profesore. Půjdu si zabalit kufr. Letadlo mi totiž odlétá již v půl deváté.
Na shledanou.
Damiáne?
Kněz odchází s tím kalichem.
Chce s ním ještě dnes odletět do Španělska, chce ho vzít na rektorát
univerzity.
Za dvanáct hodin
bude padělek odhalen a pošlou sem policii.
Mistrovskej plán, co jsme vytvořili po měsících insomnie a euforie
měl přijít vniveč kvůli marnivosti kněze.
Měl bych mu připomenout, že pýcha je smrtelnej hřích a že když na to zapomene,
skončí v pekle.
Jenže ona právě byla hned přes ulici, aniž by tušila, že na mě čeká a že spolu
můžeme vytvořit tu největší romanci v dějinách.
Planety se vyrovnaly, aby nám daly šanci, abych s ní mohl jít do opery.
Ale bylo to moje dilema. Vybrat si mezi dvěma věcmi, na kterejch stojí můj svět.
Peníze nebo láska.
Poslouchej mě, Roii.
Nesmí s tím kalichem odletět, je to jasný? Udělej cokoliv, abys ho získal
zpět.
Je mi fuk, jestli ho budeš muset oběsit na letišti na hajzlu. Ty mi ho přineseš.
Koho zajímá, jestli láska skončí nebo se unaví? Je to jedinej důvod k životu.
Camille.
PAPÍROVÝ DŮM: BERLÍN