- Tot ce ai cerut e aici. - Mersi!
Doar două lucruri pot transforma o zi de rahat într-una minunată.
Primul e iubirea.
De care n-aveam parte în ziua aia.
A treia soție tocmai mă părăsise.
Al doilea e un câștig de peste 10 milioane de euro.
Nici de ăsta n-aveam parte.
Jaful de azi urma să ne ajute să dăm lovitura.
Azi, totul era simplu.
Dar, dacă ai o zi proastă,
poți ajunge să-l îngenunchezi pe un amărât
și să-i îndrepți arma spre cap.
Asta e echipa mea, una dintre cele trei cu care am lucrat.
Dar asta e specială.
E din epoca mea de aur,
când nu știam că eram bolnav
și când nu eram prins în Monetărie, cu viața atârnându-mi de un fir de păr.
Ea e Keila, inginer electronist și absolvent „cum laude”.
Un geniu al ingineriei electronice. Doar un lucru îi întrece inteligența.
Timiditatea patologică.
Roi.
Se pricepe să spargă încuietori și să intre la închisoare.
Își ura viața și acum mă consideră tatăl de care n-a avut parte.
El e precum câinele loial care mă însoțește zilnic.
Ne-am potrivit de la început.
Damián.
Un om cu două slujbe.
Profesor universitar ziua
și infractor în timpul liber.
Ca toate geniile, e împrăștiat.
Bruce e cel bun la toate.
Se descurcă cu orice. Arme, macarale mobile și lănci termice.
Ai crede că n-are nici zece microni de materie cenușie.
Te-ai înșela.
Mulțumesc!
Să vedem! Cine e domnul Antonio Vals?
Eu sunt.
Am mandat. Veniți cu mine, vă rog!
Care sunt acuzațiile?
Exproprierea patrimoniului, contrabandă cu antichități,
ascundere de bunuri.
Riscați să primiți peste nouă ani de închisoare.
Ăștia nu-s polițiști.
Se petrece ceva.
Deschideți ușa!
Deschideți vitrina aceea!
Scuze! Da, tu. Nu ești polițistă, nu?
Nici tu.
Ce se întâmplă aici?
Să fim serioși! Ce se întâmplă aici?
Imaginați-vă la dușuri,
spunându-le colegilor despre arta etruscă, ținând săpunul în mână...
Vă dau o veste bună.
Nu-s polițist.
Nu vă dau pe mâna poliției.
În schimb, iau acest potir.
Va fi secretul nostru.
- Cer să discut cu... - Luați loc!
Nu mă atinge!
Arătați-mi legitimațiile! Cine e șeful vostru?
Cine ridică vocea?
Așa! Eu!
Ce faceți aici? N-aveți dreptul să intrați aici!
Îl știu pe comisarul Morán. Voi vorbi cu el.
Bine. Scoateți-vă telefonul! Să vorbim cu el pe difuzor!
Desigur.
Puneți-l pe masă!
Îl deblochez eu.
Păcat! Nu e semnal.
Voiați să-mi vedeți legitimația?
Iată! Beretta M9.
Mai am una.
Parabellum, opt proiectile.
Vă mai arăt o legitimație?
Nu. Nu e nevoie, dle.
Cimitirele sunt pline de idioți care s-au dat eroi la momentul nepotrivit.
În cazul în care cineva e tentat să raporteze această aventură,
vă rugăm să ne arătați actele, ca să știm unde locuiți!
Haideți!
Iar tu vii cu noi!
- Începe să ți se învârte capul. - Nu!
Simți nodul din stomac?
Ai gura uscată.
Da.
Trebuia să te gândești la asta, înainte să mă jignești și să te dai erou!
- În fața soției? - Nu.
În fața...
iubitei tale?
N-am vrut să ridic vocea. Am avut emoții.
- Jur! - De când o cunoști?
De două luni.
Îți dai seama ce ai făcut?
Nu.
Puterea iubirii e să scoată ce e mai bun din noi.
Până și din gunoaiele ca tine, care imploră în genunchi.
Acum câteva clipe, erai erou și țipai la mine.
Dar iubirea dispare, idiotule!
Iubirea dispare.
Nu merită să-ți pierzi viața pentru ea.
FABRICA DE BANI BERLIN
NU DERANJAȚI
Avem o fată nouă în echipă.
Ai spus că suntem cinci. Ce știe să facă?
Nimic. Doar ne însoțește și tace.
De parc-ar fi stagiar.
Ea e...
Scuze! Ce nume ți-ai ales?
Cameron.
Conduce și trăiește la limită, și e adrenalină pură.
Dar nu e aici din motivele astea.
Motivul e mult mai dureros.
Te așezi lângă noii tăi colegi, te rog?
Probabil vă întrebați ce facem în acest hotel parizian.
Ce facem în acest loc aparte, în afară de a ne bucura...
NU TE UITA LA MINE
Ne aflăm aici pentru a pune la punct jaful care va da șah mat Europei.
Totul a început în Madrid, când am furat ăsta.
Un potir din secolul al IV-lea. O comoară a artei sacre franceze.
Valorează 40.000 de euro acum.
Dar îl vom face să valoreze 44 de milioane de euro.
Damián?
E biletul pentru a fura bijuterii în valoare de 44 de milioane.
Ăsta va fi numărul nostru de magie.
Să dăm potirul pe 63 de bijuterii ale familiilor regale,
care sunt împrăștiate în 34 de orașe.
Zürich, Viena, Milano, Sankt Petersburg...
Păi, asta ne va lua ceva timp.
Mai exact, o seară.
Dar, mai întâi, trebuie să învechim această relicvă de bronz
cu clorură de amoniu.
Părinte Toureaux,
sunt profesorul Santana,
de la Universitatea Politehnică din Salamanca.
Profesorul Vázquez, expert în artă sacră.
Ceilalți se ocupă de georadar și săpături.
Mă bucur să vă cunosc.
- Vorbiți spaniolă? - Mama e spaniolă.
- Minunat! - Știu cine sunteți.
V-am căutat pe internet.
Va găsi peste 650 de rezultate inventate
despre activitatea noastră arheologică.
Săpături, bestsellere, reviste științifice, descoperiri, premii...
Veniți cu mine, vă rog!
Cu plăcere!
Bună dimineața, băieți! Faceți o treabă minunată.
Ne lăsați singuri o clipă, vă rugăm?
Îi ajutăm pe foștii deținuți să se reintegreze prin programe de muncă.
Le oferim o slujbă aici,
care să le ușureze reintegrarea în societate.
- O treabă minunată! - Da, și evlavioasă, părinte.
În arhivele Catedralei din Santiago,
am găsit documente referitoare la o biserică veche aflată aici.
Informația e descrisă de pelerini și se repetă în codicele benedictin.
Îl vom zăpăci cu documente și termeni în latină.
Și codicele Saint-Martin-des-Champs.
Aici, unde scrie: „Agnus Dei, qui tollis peccata mundi.”
Nu înțeleg.
Acest codice e din secolul al V-lea,
dar biserica mea a fost ridicată în 1240.
Dacă avem informații corecte,
cea mai veche biserică din Paris nu e St-Germain-des-Prés,
ci această biserică.
Ce se întâmplă când preotul care-și iubește biserica aude
că e posibil să aibă o comoară neprețuită sub picioare?
Se excită ca un câine.
Ce-ar fi să coborâm în criptă cu georadarul pe care l-ați adus?
Ce spuneți?
Stai!
Georadarul a detectat o fundație.
Chestia e că, oricât ar încerca unii,
nimeni nu înțelege ecranul georadarului.
La vreo cinci metri sub pământ.
Părintele Toureaux va căuta indicii pentru a înțelege ce se întâmplă.
Va vedea că ne lucesc ochii și că ne potolim emoțiile.
Va simți că e martor la un moment istoric.
Pare piatră cioplită.
Ar putea fi un arc semicircular.
Și, când va simți gustul victoriei,
îi vom tăia elanul.
Nu e clar.
Ce nu e clar?
Doar fiindcă radarul a detectat ceva nu înseamnă că e infailibil.
Avem nevoie de mai multe dovezi ca să săpăm.
Trebuie să aibă încredere deplină în noi.
Nu vom mima o săpătură arheologică doar în baza entuziasmului său.
Avem nevoie de ceva palpabil pentru asta.
De ce mimăm o săpătură arheologică într-o criptă?
Pentru că această criptă are o intrare secretă...
Către catacombele Parisului.
300 de km de tuneluri, la 20 de metri în subteran,
care ne dau acces în tot orașul.
Iar noi vrem să ajungem...
aici.
La 45 de metri de criptă.
Unde toate familiile aristocrate din Europa și-au trimis bijuteriile,
ca să le ia acasă unchiul Berlin.
Și ce e acolo? Un seif bancar?
- Nu. - Un muzeu?
Nu.
Principala casă de licitații din Paris.
E o singură problemă.
Ce problemă?
Bijuteriile nu vor fi trimise deodată.
Vor ajunge rând pe rând din acele 34 de orașe.
Atunci, cum le putem fura într-o singură seară?
Vom afla data ultimului transport. De asta ne aflăm aici.
În acest hotel.
Directorul casei de licitații, domnul Polignac, stă vizavi.
E singurul care știe ora și data exacte.
- Încerci o coafură nouă? - Nu, mersi!
- Ești sigură? - Da.
Chiar trebuie să ne gătim?
Keila, mulți hoți au obiceiul prost de a se îmbrăca în haine comode.
Ca cei care poartă trening în avion.
Dacă vrei să deschizi o ușă într-un cartier parizian elegant,
trebuie să porți ținută de gală.
Nu sunteți de acord?
Cu tortul ăsta, cine ar zice că sunteți hoți?
Porți fundă?
Roi, s-ar putea să te surprindă ce urmează să-ți spun,
dar există limite până și în dragoste.
Am văzut cum o priveai pe Cameron.
Nu, deloc.
Ea s-a uitat la mine. Eu am evitat-o.
Grozav! Dacă ea s-a uitat la tine și tu ai evitat-o, ai priceput.
Fata aia a avut multe probleme. Nu e momentul să vorbim despre asta.
Una dintre ele e internarea la psihiatrie.
Eu nu mă pricep să-i fiu tată, așa că-i vei fi tu.
Vreau să ai grijă de ea.
Nu te uita la tatuajele ei și păstrează o distanță respectuoasă!
Înțelegi ce vreau să spun?
Da, domnule.
Foarte bine.
Atenție! Acum ies din casă.
Trebuie să ne grăbim.
OCUPAT
Urmărește-i, în caz că se întorc!
Păreți tensionați.
Sunteți un cuplu care merge la petrecere, nu la înmormântare.
- Te sprijini de mine și nu ajung. - Te acopăr. Vine un cuplu.
Nu ajung.
Bag un șperaclu într-o gaură de 11 milimetri.
- Ce faci? - Vezi dacă ajungi acum!
Ușa e deschisă.
Keila, e rândul tău.
Roi, verifică scările!
Trei încuietori.
Atenție! Un vecin intră în hol.
Grăbește-te!
Aici!
Gata!
Prima.
A doua.
Cameron.
Codul e 6578.
Am deschis-o.
Primești semnal?
Da.
Gata! Mă vezi?
Te văd.
Bine.
- Cele 12 camere sunt active. Afară! - Gata!
Ascunde-te!
Futu-i! Vine cineva.
Alarma, Keila!
Hai, Milo!
Hai să-l găsim pe Quentin! Quentin! Unde ești?
Potoliți-vă!
Aici erai! Vrei să ne jucăm, năzdrăvanule?
Haideți! Să mergem, Milo!
- Pleacă! - Vino încoace! Să mergem!
Haide!
Vino încoace!
Vino aici, Milo!
Să mergem!
A plecat.
Ce-i cu cizmele alea de muschetar?
Tipul a ieșit. Puteți pleca.
- Putem vorbi? - Sigur. Intră!
Nu. Prefer să stau aici.
Te ascult.
M-am abținut din cauza microfoanelor.
Când spărgeam încuietorile și m-ai apucat de fund,
ai întrecut măsura.
N-o lua personal! N-am nimic cu tine.
Aș prefera să păstrăm o relație profesională.
A fost profesională. Voiam să te ajut. Nicio grijă! Am înțeles mesajul.
Au revoir!
Te-am văzut în oglindă. Mă priveai când mă schimbam.
Cam ciudat, nu?
Încercam să-mi creez o imagine în minte.
Uneori, mă trezesc noaptea
și-mi întărât ghiocelul,
ca să adorm la loc.
Există pastile pentru asta.
Da?
Adică pentru insomnie.
Grozav! Am reținut.
Altceva?
Nu vreau să existe niciun dubiu.
Dubiu?
Că am putea avea o relație, că am încerca s-avem una
sau că ar fi posibilă una.
Desigur.
Ultima mea relație a fost...
și prima.
De atunci, când mă combin cu un tip, îi văd doar data de expirare.
Aici, pe frunte.
La tine e 25 octombrie.
Nu-ți face griji! Nu există niciun dubiu.
- Ne-am lămurit atunci. - Da.
Nu-i timpul să-ți bei lăpticul?
Ochelarii te fac să pari sofisticat.
N-au dioptrii.
Mă fac să par cool.
- Mi i-a dat Berlin. - Berlin...
Suntem prieteni de ceva vreme. Sunt secundul lui.
Și faci tot ce-ți cere?
El ți-a zis să mă pui la punct?
Cât de ascultător ești!
Mi-a mai cerut ceva.
Să-ți fiu dădacă.
Pentru că se pare că ai o doagă lipsă.
Așa că fii cuminte! Bine?
Că nu primești lăptic.
Noapte bună, secundule!
Ceva noutăți?
Au adormit. De ce te-ai trezit?
Nu pot să dorm.
Ai mai aflat ceva de la ea?
Adresa avocatului și numărul contului bancar.
Al treilea divorț e mai greu decât primul.
Dar rămâi optimist!
Poate că așa era menit să se întâmple.
Sunt cu soția mea de 24 de ani.
Am avut două relații de rahat înainte s-o cunosc.
- Iubirea vieții se lasă așteptată. - Te rog, nu spune asta!
„Iubirea vieții” e un basm.
Nu-mi place să-ți spun asta, dar...
iubirea dispare.
Iubirea e doar la început,
când totul e minunat.
Când toate cântecele îți amintesc de ea.
Când îi povestești totul la cină
și nu te poți opri din zâmbit.
Nu. Iubirea e exact ce vine după asta.
Când se rupe vraja.
Când puteți sta în liniște la cină pentru că sunteți împăcați
și vă citiți gândurile din priviri.
Cum o poți iubi, dacă n-o cunoști?
N-am cunoscut-o bine pe a treia soție.
Damián, a treia căsătorie a fost un iad. Nu de asta sunt supărat.
V-am adus la Paris ca să mă bucur de viața de celibatar.
Dar...
E trist să dormi singur într-un pat atât de mare.
Fără planuri
și fără să am pe cineva...
la care să mă gândesc...
în mod obsesiv.
Energia iubirii...
Asta îmi lipsește.
Du-te la culcare! Rămân eu aici.
Dorm puțin în patul tău.
- De ce în patul meu? - Care-i problema?
Problema e că oamenii excretează toxine.
Cerumen, piele, miros, transpirație, păr!
Nu știam că ești sensibil.
Ne ținem patul cald într-un hotel de cinci stele?
Du-te naibii! Dorm câteva ore și revin.
ANTOLOGIE DE POEZIE VINÍCIUS
Și acum aș vrea s-o ascultați cântând pe prietena mea.
Camille.
Dați-i chitara!
E câinele meu.
În acel moment,
după multe nopți nedormite...
am adormit.
Să-l bătătorim!
Dă-mi ciocanul de cauciuc!
- Ce faci? - Nimic.
Te-am văzut.
Nu-ți place când ești privită?
Nu. Mă scârbește asta.
Mie îmi place să fiu privit când mă dezbrac la plajă.
Nu e scârbos.
Știi ce e scârbos?
Când îți dai jos cămașa și îți atârnă burta păroasă.
Îți spun un secret.
Eu mă ung mereu cu ulei când ies din casă.
Când mă dezbrac la plajă, strălucesc.
Cred că ai succes la femei.
Nici sexul nu-ți place?
Mă întrebi asta de parcă ar fi un hobby?
Ca pescuitul sau tenisul?
Fie îți place să faci sex, fie nu-ți place.
Mie îmi place.
Mai ales primele partide, când descoperi micile detalii.
Cum adică „micile detalii”?
Îți imaginezi unele lucruri când cunoști o gagică.
E inevitabil.
Descoperi ce culoare are oja de la unghiile de la picioare,
ce lenjerie poartă, dacă se epilează...
Tipii ca tine sunt pe cale de dispariție.
Nu se mai fac glume și nu se mai fluieră.
Nu se mai spune: „Ce fund ferm!”
Bine, nu mai spun nimic. O să tac.
Gata!
Te-ai gândit vreodată la mine așa?
Cum am spus, când întâlnești o gagică, îți imaginezi unele lucruri.
Și ce ți-ai imaginat despre mine?
Lenjerie albă de bumbac. Ești mai sportivă și ai tufiș.
Ajunge! Las-o baltă!
Ce e? Am spus ceva greșit?
Nu contează dacă ai tufiș. Îmi place și tufișul.
Doar despre asta vorbești.
Despre păr pubian și lenjerie.
Nu ne vom înțelege deloc. Ești superficial. Casca!
- L-ați îngropat? - Da.
Bun. Roi, Cameron, noi vom marca zona de parcă am săpat deja acolo.
Bună dimineața! Damián!
E amiază. Unde ai fost?
Am dormit mai mult.
Am cunoscut o femeie.
Într-un bar plin de fum și oameni care nu voiau să plece acasă.
A urcat pe scenă cu un câine și a cântat.
Voiam să nu mai plec de acolo și să-i iau locul câinelui.
Fă-mi o favoare! Însoțește-mă!
- Să te însoțesc? - O voi aborda.
Știi cum e când devii fascinat de cineva și vrei să afli totul.
Cine e, cum vorbește...
Cum râde.
Trebuia s-o vezi râzând!
Se lumina la față.
M-am întors în cameră, dar nu te-am găsit.
Nici dna Polignac nu era acasă. Nu apărea pe camere.
Și m-am întrebat...
Știu că poate părea absurd,
dar femeia fascinantă e cumva soția lui Polignac?
Exact! Dar ce relevanță are asta?
Am organizat ditamai operațiunea.
Facem săpături arheologice.
Dăm năvala aici cu popi metalici, pickhammere și buldozere.
Și îmi ceri să ies la cafea cu tine și cu soția tipului pe care-l vom jefui?
Așa e. Sunt atât de disperat să cunosc pe cineva, încât am pus în pericol planul
și viețile voastre.
Sunt patru miliarde de femei în lume.
Nu complica lucrurile
cu soția celui pe care-l jefuim!
Vine preotul.
Domnule, e ceva aici.
Semnalul e puternic.
Pare un obiect de bronz.
E un potir!
Pare bizantin, nu?
Mai avem nevoie de timp.
Cel puțin trei săptămâni. Trebuie să aducem și niște utilaje.
Voi cere autorizație de la primărie ca să parcați camionetele.
De ce așteptăm aici?
Ai văzut vreodată o femeie la metrou sau în tren
și ai vrut să afli mai multe despre ea?
Desigur.
Asta mi s-a întâmplat aseară, chiar în acel bar.
Aștept să se întoarcă pentru a vorbi cu ea.
Doar două minute.
Două minute? O oră ar fi mai bine. Să beți o cafea, să vă cunoașteți.
Exact ăsta e secretul.
Când te fascinează o femeie, faci obsesie.
Când faci obsesie, ești distrus. Ești vulnerabil.
Devii un alt bărbat dintr-un șir de imbecili,
care vor s-o facă să râdă și s-o scoată în oraș.
Nu așa se face.
Atunci, cum se face?
Urmând o strategie militară. Patrulezi, ataci și fugi.
O abordezi, faci puțină conversație
și pleci.
O impresionezi fiind primul bărbat, probabil după mulți ani,
care nu vrea doar să se culce cu ea.
E o strategie inteligentă.
Hei! Uite-o!
Intră și salută-mă ca pe un vechi amic pe care nu l-ai văzut de mult!
Peste exact două minute, Roi.
Dă-mi cartea!
Mulțumesc, Bastian!
Vrei un croissant și suc de portocale?
- Da, te rog! - Sigur.
Mulțumesc!
Bună dimineața!
- Cu ce vă servesc? - O cafea cu lapte.
- Imediat. - Mersi!
Mă scuzi.
Tu ești Camille?
Da. Ne cunoaștem?
Nu.
- Mersi! - Sunt în vacanță în Paris.
Mă numesc Simón.
Și aseară am avut plăcerea să te aud cântând aici.
Am fost uimit.
Vorbesc spaniolă. De fapt, sunt mexicană.
Camila.
Dar francezii îmi spun Camille. Locuiesc în Paris de opt ani.
Mulțumesc pentru cuvintele amabile, dar nu sunt cântăreață.
DESPRE PARADIS
Îți place Dupond?
Nu-mi spune că-ți place și ție! Mersi!
Mi se pare greu de înțeles.
E plictisitor!
Nu-i așa?
Încerc s-o termin. Dar, dacă am noroc, o pierd mai întâi.
- Trebuia să mă saluți ieri. - N-am vrut să te deranjez.
În timp ce cântai, mă tot gândeam: „Cum arată playlistul acestei femei?”
M-am gândit la 20 sau 30 de cântece.
N-am cont Spotify, dar am câteva discuri.
Să vedem dacă ghicești un artist!
Nu doar unul, ci doi.
Dacă ghicesc, trebuie să mă duci într-un loc excepțional.
Voi începe cu „V.”
Vanessa Paradis.
Și Vinícius de Moraes.
Bravo! I-ai nimerit.
Îți dau o veste bună.
Nu trebuie să mă duci nicăieri. Mă întâlnesc cu un prieten bun.
Iată-l!
Câtă vreme a trecut! Ce mai faci?
Foarte multă vreme!
- Ce mai faci? - Sunt bine.
Voi încerca să vin în altă zi.
Sper să te aud iar cântând.
- Sună bine. Enchantée! - Enchanté!
- Bucură-te de Paris! - Mulțumesc! Ador Parisul.
Fii calm! Pe aici! Așa!
O să ne așezăm aici.
Lângă ușă,
ca să vedem dacă i-am stârnit interesul.
Cum vom ști asta?
E simplu.
Dacă se uită la noi sau ne zâmbește la plecare,
vrăjeala mea e bună.
Hei! Nu te uita la ea!
- Spune-mi ceva! Ce face bunica ta? - Bunica?
Uite-o că vine! Haide! Spune-mi ceva!
Se simte bine acum. E acasă. Nu s-a schimbat prea mult.
De fiecare dată când o vizităm...
La naiba!
Ce s-a întâmplat? Nici nu s-a uitat la noi.
Sunt sigur că știi asta, dar femeia aia e soția dlui Polignac.
Poate ăsta e motivul. E căsătorită.
Nu. Poate nu i-am acordat destulă atenție.
Nu m-am îndrăgostit nebunește de ea, ca ceilalți bărbați.
Poate e atât de egocentrică, încât crede că suntem un cuplu.
Te-a văzut gesticulând frenetic la ușă de parcă o văzuseși pe Madonna.
Mi-ai zis să pară că nu ne-am văzut de mult.
Și faza cu cele trei săruturi?
Așa se face aici.
Tu ești francez? Eu sunt francez? Doi spanioli care se sărută e ciudat!
- Da. - Am semănat plutoniu.
Am distrus relația asta.
Domnule, v-ați uitat cartea la bar.
Pare că-mi place Dupond?
Cameron, marchează tunelurile! Unii n-au mai ieșit de aici.
OSEMINTE DIN CIMITIRUL SFINȚII INOCENȚI DEPUSE ÎN APRILIE 1786
Pe acolo!
Pe acolo?
Nu.
Pe acolo!
E...
chiar aici.
Vom săpa un tunel de 14 metri cu înclinație de 27 de grade,
până la zidul de rezistență din subsolul casei de licitații.
Trebuie să săpăm mereu în direcția laserului.
DISCURS LA SORBONA
Alo?
O să întârzii, dragule.
Ia-mi hainele și adu-mi-le, te rog!
- Altfel, întârziem la concert. - Ce concert?
La Operă. Ți-am spus acum trei zile.
Regret, Camille. Am uitat. Iau cina la ambasada Italiei în 30 de minute.
Contează pentru mine. Cântă prietenii mei.
Probleme în paradisul francezilor!
El a uitat de serata ei și e supărată.
Nu-ți cer niciodată nimic.
- Eu te însoțesc peste tot. - Nu le pot schimba protocolul.
Trebuia să-mi amintești azi.
Trebuie să-ți amintesc eu ce planuri ai cu mine?
Nu contează. Mă duc singură.
Să-i amintească ea? Imbecilul!
Am nevoie de smoching.
Unde te duci?
La operă.
Lustruiește-mi pantofii! Haide!
Profesore Vázquez?
Da, părinte.
V-am adus niște băuturi și ceva de mâncare.
Nu era nevoie.
Ei bine, vreau să vă rog ceva.
Îmi dați potirul?
Potirul? De ce?
Plec în Spania și speram să trec pe la universitate,
ca să i-l arăt rectorului.
Nu dezvăluim informații până nu avansăm cu săpăturile.
Din multe motive, dar, mai ales, din rațiuni de securitate.
Dar rectorul trebuie să afle.
Așa e corect.
Cum să nu afle că am găsit un potir din secolul al IV-lea
și, probabil, cea mai veche biserică din Paris?
Nu e momentul potrivit.
Înțeleg că vreți să-l informați personal,
dar e biserica mea și eu voi face asta.
Unde e potirul?
De ce nu poate lua cu el potirul?
E biserica lui.
Și potirul lui.
O să-l ia cu el.
CÂINE RĂU
Mulțumesc, dle profesor!
Mă duc să-mi fac valiza. Avionul pleacă la 20:30.
La revedere!
- Da? - Preotul a luat potirul.
Va trece cu el pe la vamă și i-l va arăta rectorului.
În 12 ore, vom fi demascați și poliția va fi aici.
Jaful pe care-l plănuisem, cu multă muncă, insomnii și euforie,
se ruina din cauza vanității unui preot.
Eram nevoit să-i amintesc că mândria e păcat capital
și că se ajunge în iad pentru asta.
Dar ea era peste drum, fără să știe că pe mine mă aștepta
și că, împreună, puteam scrie cea mai frumoasă poveste de dragoste.
Planetele se aliniaseră ca să ne dea șansa
să mergem împreună la operă.
Asta era dilema mea.
Să aleg între lucrurile care pun lumea în mișcare.
Banii sau iubirea.
Ascultă, Roi!
Trebuie să interceptăm potirul.
Fă orice ca să-l recuperezi!
Dacă e nevoie, spânzură-l în baia aeroportului!
Dar nu te întorci fără el!
Cui îi pasă că iubirea dispare?
E singurul motiv pentru a trăi.
Camille!
FABRICA DE BANI BERLIN
Subtitrarea: Alexandra Simona Pandelică