- Je tu všechno, co jsi chtěla. - Díky.
Jen dvě věci mohou udělat ze zkurvenýho dne báječný.
První je láska. A popravdě, ta to tehdy nebyla.
Právě mě opustila moje třetí žena.
Druhou je lup za víc než deset milionů eur.
Ten to tehdy taky nebyl.
Chtěli jsme ukrást klíč k mnohem větší loupeži.
Dnešní fuška byla jasná.
Ale když máte špatný den,
srazíte nějakého chudáka na kolena a přiložíte mu pistoli k hlavě.
Tohle je moje parta. Jedna ze tří, s kterými jsem loupil.
Ale tahle je výjimečná. Zažili jsme zlaté časy.
To jsem ještě nevěděl o své nemoci,
nebyl zavřený v tiskárně cenin a můj život nevisel na vlásku.
Tohle je Keila, elektroinženýrka. Vystudovala s vyznamenáním.
Génius na elektroniku.
Je jen jedna věc větší než její mozek. Její patologická plachost.
Roi!
Otevře každý zámek, když ho při tom nezavřou.
Nenáviděl svůj život a teď ve mně vidí otce, kterého nikdy neměl.
Já ho beru jako svého psa, kterého každý den venčím.
Byla to láska na první pohled.
Damián.
Melouchář.
Ve dne univerzitní profesor, v noci geniální zločinec.
Jako všichni géniové je dost roztržitý.
Bruce,
náš univerzál.
Ovládá všechno. Zbraně, mobilní jeřáby, kyslíkové kopí.
Řekli byste, že nemá v hlavě ani deset mikronů šedých buněk...
ale chyba lávky.
Děkuji.
Tak dobře. Je tu pan Antonio Vals?
To jsem já.
Tohle je zatykač. Pojďte se mnou, prosím.
Co jsem provedl?
Vyvlastnění historického dědictví, pašování starožitností,
zatajování majetku.
Hrozí vám trest odnětí svobody na víc než devět let.
Nejsou od policie.
Něco tu smrdí.
Otevřete ty dveře.
Teď tu vitrínu.
Promiňte. Ano, vy. Nejste od policie, že ne?
Vy taky ne. Co se tady děje?
Tak dost. O co tady jde?
Představte si sprchy ve vězení.
Jak vyprávíte spoluvězňům o etruském umění, v ruce držíte mýdlo...
Dnes máte štěstí. Nejsem policista.
Ani vás neudám, když mi na oplátku věnujete ten kalich.
Bude to naše tajemství.
Chci mluvit s vaším nadřízeným.
- Sednout. - Ruce pryč.
Ukažte mi odznak a služební číslo. Kdo vám velí?
Kdo se tu rozčiluje?
Tady! Já.
Co tady děláte? Nemáte povolení ke vstupu.
Znám inspektora Morána. Promluvím si s ním.
Fajn. Vezměte telefon a popovídáme si s ním společně.
Fajn.
Položte ho na stůl.
Odemknu ho.
Škoda. Žádný signál.
Chtěl jste vidět můj odznak?
Tady je. Beretta M9.
A tady druhý.
Parabellum, osm nábojů.
Chcete vidět další?
Ne. To nebude nutné.
Hřbitovy jsou plné idiotů, co si hráli na hrdiny, když neměli.
Pro případ, že se někdo rozhodne naše napínavé soaré nahlásit,
ukažte nám občanské průkazy, ať víme, kde bydlíte.
Tak prosím.
A ty půjdeš s námi.
- Teď se ti začne točit hlava. - Ne!
Cítíš to? Ten sevřený žaludek?
Sucho v puse?
Ano.
To sis měl rozmyslet,
než sis na mě dovoloval a hrál sis na hrdinu. Před kým?
- Před ženou? - Ne.
Ne, před...
přítelkyní?
Nechtěl jsem zvyšovat hlas. Byl jsem nervózní.
- Přísahám. - Jak dlouho ji znáš?
Pár měsíců.
Uvědomuješ si, co jsi udělal?
Ne.
Největší síla lásky je, že v nás vyvolává to nejlepší.
Dokonce i z póvlu, jako jsi ty, když prosí na kolenou.
Před chvilkou jsi na mě křičel jako hrdina.
Ale láska netrvá věčně, ty idiote.
Časem vyhasne.
Nestojí za to, abys přišel o život.
PAPÍROVÝ DŮM BERLÍN
PROSÍM, NERUŠIT
Máme v partě novou dívku.
Říkals, že nás bude pět. Co umí?
Nic. Bude jen přihlížet a mlčet. Jako zlodějská stážistka.
Je to... Promiň. Jakou sis zvolila přezdívku?
Cameron.
Jezdí a žije na hranici možností. V žilách jí koluje adrenalin.
Ale kvůli tomu tady není.
Přišla kvůli něčemu bolestivějšímu.
Přisedneš si ke svým novým kolegům, prosím?
Asi si říkáte, co děláme v tomhle pařížském hotelu.
Co jiného dělat na tak mimořádném místě než si užívat...?
NEKOUKEJ NA MĚ
Naplánujeme tu společně loupež, kterou dáme Evropě šach.
Začali jsme před deseti dny v Madridu, když jsme ukradli tohle.
Kalich ze čtvrtého století. Poklad francouzského sakrálního umění.
Sám o sobě má hodnotu 40 000 eur.
Ale my ji teď zvýšíme na 44 milionů.
Damiáne?
Je to náš lístek ke krádeži 44 milionů v klenotech.
Bude to naše velké kouzelnické číslo.
Jak kalich proměnit v klenoty 63 evropských královských rodin
rozesetých ve 34 městech po celém světě.
V Curychu, Vídni, Miláně, Petrohradu...
Ukrást klenoty ve 34 městech chvíli potrvá.
Přesně jeden večer.
Ale nejdřív musíme naši bronzovou relikvii postařit
chloridem amonným.
Otče Toureauxi,
jsem profesor Santana
z Univerzity polytechniky v Salamance.
Profesor Vázquez, odborník na francouzské sakrální umění.
Zbytek má na starost georadar a vykopávky.
Moc mě těší.
- Vy umíte španělsky? - Matka je Španělka.
- Báječné. - Vím, kdo jste.
Našel jsem si vás na internetu.
Najde asi 650 výsledků o našem archeologickém výzkumu,
které jsem vytvořila.
Vykopávky, vydané knihy, vědecké časopisy,
objevy, ceny...
Pojďte se mnou, prosím.
S radostí.
Dobré ráno, pánové. Jde vám to skvěle.
Necháte nás tady chvilku o samotě, prosím?
Pomáháme odsouzeným se začleněním do společnosti. Jsou na propustce.
Dáváme jim práci, abychom jim ulehčili druhou šanci ve společnosti.
Úctyhodná snaha.
Ano. A také zbožná, otče.
V archivu katedrály v Santiagu
jsme nalezli písemnosti odkazující na starý kostel stojící na tomto místě.
Zmiňují se o něm poutníci a objevil se i v benediktinském kodexu.
Zahltíme ho dokumenty a latinou, aby neměl čas přemýšlet.
A v kodexu Saint-Martin-des-Champs.
Tady: „Agnus Dei, qui tollis peccata mundi.“
Tomu nerozumím.
Ten kodex pochází z pátého století,
ale náš kostel byl postaven v roce 1240.
Pokud se nemýlíme, nejstarším kostelem v Paříži
není opatství St-Germain-des-Prés...
ale ten, v kterém právě stojíte.
Co se stane, když se kněz milující svůj kostel dozví,
že možná sedí na pokladu nevyčíslitelné hodnoty?
Bude nadrženej jak pes.
Když už jste přinesli ten georadar, co ho vzít do krypty?
Co říkáte?
Počkat.
Radar objevil základy.
Ať se totiž člověk snaží, jak chce,
na georadaru by nerozeznal ani vlastní ruku.
Asi pět metrů pod zemí.
Otec Toureaux nás bude bedlivě pozorovat, aby zjistil, co se děje.
Uvidí, jak nám září oči, jak potlačujeme emoce.
Bude mít pocit, že píšeme historii.
To vypadá na kamenné bloky.
To by mohl být půlkruhový oblouk.
Jakmile ale bude mít vítězství na dosah...
připravíme ho o iluze.
Není to zřetelné.
Co není zřetelné?
Radar sice ukazuje pozůstatky, ale to neznamená, že tam něco je.
Bez dalších důkazů nemůžeme začít kopat.
Potřebujeme, aby nám neochvějně věřil.
Nemůžeme zahájit průzkum na oko jen proto, že je nadšený.
Potřebujeme něco hmatatelného.
Proč chceme na oko provádět archeologický průzkum v kryptě?
Protože se v ní skrývá tajný vchod...
...do pařížských katakomb.
Tři sta kilometrů tunelů dvacet metrů pod zemí,
které nás dovedou kamkoli po městě.
A my...
chceme na jedno konkrétní místo.
Sem.
Přesně 45 metrů od krypty.
Kam všechny aristokratické rodiny v Evropě pošlou své klenoty,
aby si je strýček Berlín odnesl.
A co tam je? Bankovní trezor?
- Ne. - Muzeum?
Ne.
Jeden z nejproslulejších aukčních domů v Paříži.
Má to jen jeden háček.
Jaký?
Klenoty nepřijedou najednou.
Dorazí postupně ze všech 34 měst.
Počkat. Jak je teda ukradneme za jedinej večer?
Zjistíme, kdy doručí poslední. Proto jsme tady.
V tomhle hotelu.
Ředitel aukčního domu, monsieur Polignac, bydlí naproti.
On jediný zná přesný čas a datum doručení.
- Nechceš zkusit novej účes? - Ani ne.
- Určitě? - Jo.
Vážně se musíme tak šňořit?
Keilo, spousta lupičů se ze zvyku
obléká nenápadně a pohodlně.
Jako lidi, co do letadla nosí tepláky.
Ale jestli chceš vykrást trezor v luxusní pařížské čtvrti,
musíš na to ve velké večerní.
Nemyslíte?
Kdo by vás podezíral s takovým dortem?
Vezmeš si motýlka?
Roi, asi tě překvapí, co se ti chystám říct.
Dokonce i láska má svoje hranice.
Viděl jsem, jak jsi dělal oči na Cameron.
Tak to nebylo.
Podívala se na mě a já uhnul očima.
Výborně, pochopil jsi. Když se na tebe podívá, koukej se jinam.
Prožila si jedno drama za druhým. Teď není vhodná doba to rozebírat.
Například skončila na psychiatrii.
Nejsem zrovna dobrý otcovský vzor, tak ji dostaneš na starost ty.
Dávej na ni pozor.
Ale nedívej se jí na tetování
a udržuj si rozumný a uctivý odstup.
Rozumíme si?
Ano, pane.
Výborně.
Pozor. Odcházejí z domu.
Musíme si pospíšit.
Bruci, sleduj je, kdyby se vraceli.
Uvolněte se trochu.
Jste pár, co jde na párty,
ne na pohřeb.
- Mačkáš se na mě. Nedosáhnu tam. - Kryju tě. Jde nějaký pár.
Nedosáhnu tam.
Snažím se strčit šperhák do 11milimetrový díry.
- Co to děláš? - Už je to lepší?
Odemčeno.
Keilo, jsi na řadě.
Zkontroluj schody, Roi.
Jsou tu tři zámky.
Pozor. Do domu přišel soused.
Rychle!
Tady.
Hotovo.
První.
Druhý.
Cameron.
6, 5, 7, 8.
Mám to.
Máme signál?
Vidím tě.
Dobře. A mě?
Taky.
Super.
Všech 12 je aktivních. Zmizte.
Jsme hotoví.
Schovej se.
Kurva. Někdo jde.
Alarm, Keilo.
Pojď, Milo.
Najdeme Quentina. Quentine! Kde jsi?
Jen klid.
Tady jsi. Chceš si hrát, zlobidlo?
No tak. Jdeme, Milo.
Padej.
No tak. Poběž, jdeme ven.
Tak pojď.
K noze.
Pojď sem. No tak, Milo.
Jdeme.
Je pryč.
Co to máš za boty? Pro mušketýry?
Tak jo, je venku. Můžete jít.
- Promluvíme si? - Fajn. Pojď dál.
Radši zůstanu tady.
Jsem jedno ucho.
Chtěl jsem to říct dřív, ale měli jsme mikrofon.
Když jsem otvíral ten zámek a tys mě chytla za zadek,
bylo to přes čáru.
Neber si to osobně. Nic proti tobě nemám.
Radši bych, aby náš vztah zůstal profesionální.
Bylo to profesionální. Pomáhala jsem ti.
Ale žádný strach. Rozumím. Au revoir.
Taky jsem tě viděl v zrcadle. Sledovala jsi mě u převlíkání.
To bylo divný, nemyslíš?
Potřebovala jsem pikantní vzpomínku.
Občas se v noci probudím
a vyprstím se,
abych se vrátila do říše snů.
Na to jsou prášky.
Fakt?
Myslím na nespavost.
Super. Píšu si.
Ještě něco?
Nechci, aby došlo k nedorozumění.
K jakýmu?
Jako že mezi náma něco je nebo může být. Aby si to někdo špatně nevyložil.
Jasně.
Můj poslední vztah byl...
můj první.
Od tý doby vidím na chlapech
jen datum spotřeby, když s nima jsem.
Tady, na čele.
Ty tam máš 25. října.
Tak se neboj. Žádný nedorozumění nehrozí.
- Takže se chápeme. - Přesně tak.
Skoč si radši do lobby na mlíčko.
V těch lenonkách vypadáš jak Harry Potter.
Nejsou dioptrický.
Vypadám v nich cool.
- Dal mi je Berlín. - Tak Berlín.
Známe se už nějakej ten pátek. Jsem jeho pravá ruka.
Děláš všechno, co ti řekne?
Chtěl, ať si to se mnou vyříkáš?
Poslušnej pejsánek.
Požádal mě ještě o něco. Abych ti dělal chůvu.
Protože máš podle všeho o kolečko víc.
Tak koukej sekat dobrotu. Jasný?
Jinak žádný mlíčko.
Dobrou, pravačko.
Něco nového?
Už spí. Co děláš vzhůru?
Nemůžu spát.
Ozvala se ti?
Poslala adresu svého právníka a číslo účtu.
Třetí rozvod je těžší než ten první.
Ale hlavu vzhůru.
Možná to muselo skončit, protože to nikam nevedlo.
Já jsem se ženou 24 let.
Stálo to dva strašný vztahy před ní.
- Na životní lásku si musíš počkat. - Nech si to, prosím.
„Životní láska“ je báchorka.
Nerad ti kazím iluze,
ale láska vyprchá.
Dává smysl jen na začátku,
když je všechno růžové.
Když ti ji připomíná každá písnička.
Když jí u večeře vykládáš o každé maličkosti,
zatímco se nedokážeš přestat usmívat.
Naopak. Skutečná láska přijde potom.
Když odezní pobláznění.
Když můžete u večeře mlčet, protože jste v klidu.
Když si navzájem čtete myšlenky. Jak můžeš někoho milovat, když ho neznáš?
Tak dobře jsem svou třetí ženu neznal.
Ale naše manželství bylo peklo.
Proto nezoufám.
Vzal jsem nás do Paříže, abych si mohl vychutnat svobodu.
Ale...
Když člověk leží sám v té velké posteli, dolehne na něj smutek.
Bez plánů...
bez nikoho...
na koho bych mohl myslet...
být jím posedlý.
Energie lásky.
To mi chybí.
Vyspi se. Budu hlídat.
Dám si dvacet v tvojí posteli.
- Proč v mé posteli? - Co je na tom špatnýho?
Špatné je, že lidi neustále vylučují toxiny.
Ušní maz, odumřelá kůže, zápach, pot.
- Vlasy! - Ty jsi ale citlivka.
Mám se v pětihvězdičkovém hotelu dělit o postel?
Trhni si. Pár hodin se vyspím a vrátím se.
POETICKÁ ANTOLOGIE
A teď bych ráda pozvala svou kamarádku, aby vám zazpívala.
Camille.
Podej jí kytaru.
To je můj pes.
A v ten okamžik
jsem po mnoha bezesných nocích...
usnul.
Musíme to zamáčknout.
Dobře. Podej mi gumovou palici.
- Co to děláš? - Nic.
Já tě viděla.
Ty nemáš ráda, když se ti někdo dívá na zadek?
Ne, přijde mi to odporný.
Mně se líbí, když si mě lidi na pláži prohlíží, jak se svlíkám.
Není to odporný.
Víš, co je odporný?
Když si sundáš košili a přes pásek ti visí chlupatej bachor.
Prozradím ti malý tajemství.
Když odcházím z domu, pokaždý se namažu olejem.
Celej se pak lesknu, když si na pláži sundám košili.
Teda! Hádám, že to na holky platí.
Takže tě taky nebaví šukat?
Proč se ptáš, jako by to byl koníček?
Jako rybaření nebo tenis.
Je to jednoduchý. Buď to máš ráda, nebo ne.
Já osobně šukání miluju.
A nejvíc na začátku, když teprve...
objevuješ všechny ty drobnosti.
Co myslíš těma „drobnostma“?
Když potkáš nějakou holku, hned si začneš všechno představovat.
A pak zjistíš, jakou barvou si lakuje nehty na nohou,
jaký nosí prádlo, jestli se holí...
Chlapi jako ty jsou ohroženej druh.
Nevšiml sis, že už se nevtipkuje ani nepíská na holky?
Už nikdo neříká: „Máš hezky pevnej zadek.“
Fajn, už radši mlčím.
Hotovo.
Tys o mně někdy takhle přemýšlel?
Jak jsem říkal, člověk si to představuje u každý ženský.
A co sis představoval u mě?
Bílý bavlněný kalhotky, trochu sportovní. A neholíš se.
A dost. Kašli na to.
Co je? Řekl jsem něco špatně?
Mně je fuk, jestli máš bobra. Mám rád obojí.
Proč pořád mluvíš o sexu, chlupech a spodním prádle?
Nebudeme si rozumět. Jsi povrchní. Přilbu.
- Zakopali jste ho? - Jo.
Dobře. Roi, Cameron, tuhle část vyznačíme, jako bychom tu už kopali.
Dobré ráno vespolek. Damiáne?
Je poledne. Kde jsi byl?
Zaspal jsem.
Včera jsem potkal jednu ženu.
V baru plném kouře a lidí, co nechtěli jít domů.
Vylezla na pódium se psem a zpívala.
Nejradši bych tam zůstal napořád. Chtěl jsem být tím psem.
Udělej pro mě něco. Musíš tam jít se mnou.
- S tebou? - Jo, promluvíš s ní.
Znáš to, když tě začne ženská fascinovat
a ty o ní potřebuješ všechno zjistit? Kdo je, jak mluví...
Jak se směje.
Měl bys vidět, jak se směje.
Celá září!
Když jsem se včera vrátil, nebyl jsi tam.
A paní Polignacová nebyla ani na jedný z těch 12 kamer.
Tak jsem si říkal... I když to zní šíleně,
není ta fascinující žena náhodou Polignacová?
Jo, ale to s tím vůbec nesouvisí.
Zadělali jsme si na pořádný problémy. Provádíme tu vykopávky, do háje.
Chystáme se sem nakráčet se stojkama, sbíječkama a buldozerama.
A ty chceš, abych s tebou šel na kafe s ženou chlapa, kterýho chceme okrást?
Máš pravdu.
Tak zoufale si chci někoho najít, že jsem kvůli tomu ohrozil náš plán.
A s ním vás všechny.
Andrési, na světě jsou čtyři miliardy žen.
Nekomplikuj to kvůli ženský chlapa, kterýho okrademe.
Jde sem kněz.
Pane profesore, něco tu je.
Signál je silný.
Nejspíš bronzový předmět.
Je to kalich!
Vypadá byzantsky, že?
Potřebujeme na vykopávky víc času.
Aspoň tři týdny. Musíme sem dostat i nějaké stroje.
Požádám o povolení, abyste tu mohli parkovat dodávky.
Proč tu vlastně čekáme?
Potkal jsi někdy v metru nebo ve vlaku ženu,
o které bys chtěl zjistit něco víc?
Jasně.
Přesně to se mi stalo včera v tomhle baru.
Čekám, až se vrátí, abych navázal konverzaci.
Dvě minuty. Na dýl to nebude.
Jenom? Nebyla by lepší hodina? Dejte si kafe, ať se vzájemně poznáte.
Ty dvě minuty jsou zásadní.
Když tě ženská fascinuje, jsi jí posedlý.
A jakmile se to stane, jsi nahraný. Začneš být zranitelný.
Budeš jen dalším z uslintaných imbecilů,
co za ní chodí a snaží se ji rozesmát nebo žadoní o rande.
Musíš na to jít opačně.
A to se dělá jak?
Musíš se držet vojenské strategie. Hlídkovat, zaútočit a utéct.
Dojdi za ní, navaž nezávazný rozhovor
a odejdi.
Aby měla dojem, že jsi za posledních několik let první,
kdo myslí na jiný věci, než že s ní chce jen spát.
Aha. To je chytrý.
Už jde.
Přijď tam a pozdrav mě, jako bychom byli kamarádi, co se roky neviděli.
Přesně za dvě minuty. Ani o jednu víc. Ještě knížku!
Díky, Bastiane.
Dáš si croissant a pomerančový džus?
- Ano, prosím. - Dobře.
Díky.
Dobrý den.
- Co si dáte? - Café au lait, prosím.
- Hned. - Díky.
Promiňte. Vy jste Camille?
Ano. My se známe?
Ne.
- Merci. - Jsem v Paříži na dovolené.
Jmenuju se Simón.
Měl jsem tu čest vás včera slyšet zpívat.
Klobouk dolů.
Umím španělsky.
Vlastně jsem Mexičanka. Camila.
Ale Francouzi mi říkají Camille. Žiju v Paříži už osm let.
Díky za pochvalu, ale nejsem žádná zpěvačka.
O RÁJI
Máte rád Duponda?
Neříkejte, že vy taky. Merci.
Není to žádné lehké čtení.
Je to nuda!
Že jo?
Snažím se ho dočíst, ale třeba budu mít štěstí a dřív ho ztratím.
- Měl jste včera zajít. - Nechtěl jsem vás rušit.
Ale když jste zpívala, neustále jsem přemýšlel,
jaký playlist asi žena jako vy poslouchá.
Přišel jsem tak na 20 nebo 30 písní, co bych tam přidal.
Já Spotify nepoužívám, ale mám pár desek.
Zkuste jednu, jestli jste se trefil.
Řeknu vám rovnou dvě.
A jestli se trefím, musíte mě vzít na nějaké neobyčejné místo.
Začnu u „V.“
Vanessa Paradis.
A Vinícius de Moraes.
Výborně. Uhodl jste obě.
Mám pro vás dobrou zprávu.
Nemusíte mě nikam brát. Mám tu schůzku s kamarádem, kterého...
Tamhle je.
Neviděli jsme se roky. Jak je?
Taková doba.
- Jak se máš? - Dobře.
Zkusím přijít jindy.
Snad vás ještě uslyším zpívat.
Tak dobře. Enchantée.
- Enchanté. - Užijte si Paříž.
Děkuju. Je úžasná.
Zůstaň v klidu. Pojď sem. Super.
Teď si spolu sedneme sem, dobře?
Hned ke dveřím,
abychom zjistili, jestli jsem zasel semínko zájmu.
Jak to poznáme?
Je to snadné.
Když se na nás při odchodu usměje,
máme vyhráno.
No tak, nedívej se na ni.
- Pojď si povídat. Jak se má babička? - Moje?
Už jde. Rychle, povídej něco.
Doma se jí teď docela daří. Moc se nezměnila.
Když přijdeme, vždycky začne...
Ty vole.
Jak je to možný? Ani se na nás nepodívala.
Určitě to víte, ale je to Polignacova manželka.
Třeba to bude tím, že je vdaná.
Ne. Třeba jsem jí nevěnoval dost pozornosti.
Bezhlavě jsem se do ní nezamiloval jako všichni ostatní.
Třeba je tak sebestředná, že nás považuje za pár gayů.
Viděla, jak tancuješ a zpíváš u dveří. Jako bys viděl Madonnu.
Měli jsme se vidět po dlouhý době.
A co měly znamenat ty tři pusy?
Tak se to tady dělá.
Jsi snad Francouz? Nebo já? Když se líbají dva Španělé, je to divný!
- Jo. - Zaseli jsme plutonium.
Právě jsme ten vztah zničili.
Pane, nechal jste si na baru knížku.
Vypadám, že mám rád Duponda?
Cameron, označ ty tunely, ať se tam neztratíme.
OSTATKY ZE HŘBITOVA SVATÉHO INOCENCE ULOŽENO V DUBNU 1786
Tudy.
Tudy?
Ne.
Tudy.
Mělo by to...
být přesně tady.
Vykopeme 14metrový tunel s 27stupňovým sklonem,
abychom se dostali k opěrné zdi ve sklepě aukčního domu.
Musíme neustále kopat ve směru laseru.
DURÁNOVÁ NA SORBONNĚ
Haló?
Zlato, mám zpoždění.
Vezmi mi oblečení a dones ho dolů, ať nepřijedeme pozdě na koncert.
Jaký koncert?
V Opeře. Tři dny zpátky jsem ti o něm říkala.
Promiň, Camille.
Já zapomněl. Za 30 minut mám večeři na italské ambasádě.
Já tam musím. Hrají tam moji přátelé.
Pane, problém ve francouzském ráji. Zapomněl, že jdou do Opery. Je naštvaná.
Nikdy po tobě nic nechci.
- Chodím na všechny tvoje akce. - Teď jim nemůžu narušit protokol, zlato.
Mělas mi to ráno připomenout.
Mám ti připomínat, že spolu máme plány?
Kašli na to. Půjdu sama.
Má mu připomínat, že spolu mají plány? Holomek!
Můj smoking. Potřebuju smoking.
Kam jdete?
Do opery.
Dojdi mi na chodbu vyleštit boty.
Pane profesore Vázquezi?
Ano, otče?
Přinesl jsem vám občerstvení a něco k jídlu.
To nebylo třeba.
No... Taky na vás mám prosbu.
Půjčíte mi ten kalich?
Kalich? Na co?
Jedu do Španělska a rád bych se zastavil na univerzitě
a ukázal ho děkanovi.
V počátcích průzkumu nálezy z vykopávek nikdy nezveřejňujeme.
Hned z několika důvodů, ale hlavně kvůli bezpečnosti.
Ale děkan to musí vědět.
Zaslouží si to.
Jak mu mám tajit, že jsme našli kalich ze čtvrtého století
a možná i nejstarší kostel v Paříži?
Ještě není vhodná doba, otče.
Je mi jasné, že mu to chcete sdělit sami,
ale je to můj kostel, takže mu to povím sám.
Kde je ten kalich?
Proč si ho nemůže půjčit?
Je to jeho kostel.
Takže i jeho kalich.
A půjčí si ho.
POZOR PES
Děkuji, pane profesore.
Jdu si sbalit. Letí mi to v 8:30.
Nashle!
- Damiáne? - Kněz vzal kalich.
Projde s ním přes celní kontrolu a ukáže ho děkanovi.
Za 12 hodin to praskne a přijde si pro nás policie.
Měsíce tvrdé dřiny, nedostatku spánku a euforie z plánování loupeže
by přišly vniveč kvůli ješitnosti kněze.
Měl jsem mu připomenout, že pýcha je smrtelný hřích.
A kdo na to zapomene, toho čeká peklo.
Ale byla naproti přes ulici a nevěděla, že čeká na mě.
A že máme šanci spolu napsat největší milostný příběh všech dob.
Hvězdy mi přály, abych to byl já,
kdo ji doprovodí do opery.
To bylo mé dilema.
Vybíral jsem mezi dvěma věcmi, které hýbou světem...
Peníze nebo láska?
Poslouchej, Roi.
Musíme kalich získat zpátky.
Za každou cenu.
I kdybys měl kněze oběsit na letištních záchodech.
Bez kalichu se nevracej.
No a co, jestli láska vyprchá nebo vyhasne?
Jen pro ni má cenu žít.
Camille!
Camille.
PAPÍROVÝ DŮM BERLÍN
Překlad titulků: Anna Farrow