Godmorgen, søde!
Hvor mange er der derinde?
Han kan godt lide en kop te om morgenen.
Og så en kop kaffe
og så juice for at gendanne mistet væske.
Vi ses senere, señorita.
-Er du her i aften? -Nej, jeg skal mødes med Dex.
Kører du stadig rundt i den samme skure?
Til angreb!
Klar til affyring, skat.
15. JULI 1990
SAMME DAG
"London", et episk digt af Emma Morley.
Åh, London
Med dit komplekse
Men effektive transportsystem
Åh London Med dine seks millioner…
Fødder?
Fortabte fødder, forslidte versefødder
Jeg laver ordspil. Det er skidt. Stop. Start forfra.
"En by af drømme".
En sonet af Emma Morley.
Så længe gik jeg ensom
Fortabt langs dine støvede, mugne
Gader og tunneller
Og undrede mig
Hvor er du?
Find bandet.
To hold, to A-Z-bøger og to timer til at lede efter spor.
I de her berømte gader gemmer der sig et berømt band.
Holdet, der finder dem, vinder byttet.
Det var det. Kom så i gang. Mens jeg drikker en espresso.
Tak!
En haiku.
Tanker vender sig mod fortiden Sang om solsorte og fortrydelse og…
-Du kommer for sent igen. -Undskyld. Undergrundsbanen.
Undergrundsbanen?
Hola, alle sammen!
Hola.
Hola, alle sammen.
Hola.
Kom nu. Folk kommer ikke kun efter maden. Det er også stemningen.
-Hola. -Hola.
Tænk at komme efter maden.
Tænk at komme efter stemningen.
Før vi åbner, vil jeg gennemgå dagens specialiteter, hvis jeg må.
Vi har en tun-enchilada og en kalkun-chimichanga.
Kalkun. I juli.
Paddy, jeg tjekkede planen. Du har toiletterne.
-Hvad? Det er Emmas tur. -Ikke i dag.
Emma, her er Ian. Han er ny.
Hej, folkens.
I guder. Hvor finder hun dem?
Emma, du sætter ham ind i tingene, for du har været her længst.
Velkommen til ambitionernes kirkegård.
Loco Caliente Hedt, fordi airconditionen ikke virker.
Vanvittig, for det skal man være for at spise her.
Eller arbejde her. Tyve minutters frokost.
Du kan få alt fra menuen, men lad hellere være.
Det er dit skab. Det kan ikke låses,
så læg ikke noget ind i det, du er knyttet til.
Sæt dig ind i Heimlich-manøvren. Utroligt mange får noget galt i halsen.
HUSK DIT LOCO-SMIL!
Og til hver vagt prøver nogen at ride på det æsel, så hold øje.
-Ian, hvad bringer dig til dette Mexico? -Jeg skal betale huslejen.
Hvabehar?
Jeg har brug for fleksible vagter.
-Nå. Hvorfor? -Jeg er komiker.
-Er du? -Ja.
Standup, primært.
Lidt improvisation.
-Hvad med dig? -Hvad med mig?
Hvad er din skråstreg?
Tjener/standup? Bartender/model?
-Sagde Paddy, han var model? -Må jeg gætte?
Paddy er ikke model.
Er du musiker?
-Tonedøv. -Skuespiller.
Heldigvis ikke længere.
Jeg har det. Du er forfatter, ikke?
Ikke på nogen meningsfuld måde.
-Hvis du skriver, er du forfatter. -Sådan virker det vist ikke.
-Kan du lide det her? -Om jeg kan lide det?
Jeg elsker det. Jeg er ikke lavet af træ.
Salsa, guacamole, cremefraiche.
-Skal den ikke i køleskabet? -Det er ikke et mælkeprodukt.
-Hvad er det så? -En slags hærdet fedt, tror jeg.
Resterne, når man laver benzin.
-Hvad sker der? -"La Cucaracha".
Fire gange i timen, 32 gange pr. vagt.
Pa-pa-pa, ta-ta-da, cha-cha-cha.
Godt gået. Kom så, amigos. Ryst dem.
Ja, sådan, Ian.
Nu drejer vi. Rundt og rundt, og pa-pa-pa, cha-cha-cha.
Fødderne. Ian, kom nu. Emma.
Drej, Ian. Drej. Kom nu.
Der er hun.
-Stort kram. -Ingen kram. Jeg er ulækker.
-Ses vi ikke senere? -Jeg kan ikke holde mig væk. Em.
Kom og mød Naomi.
Det staves Naomi, men udtales "Nomi".
Hej, Nom… i.
Og det er min kære ven, Emma.
Hej.
Dex, hvorfor er I her?
Vi var på optagelse i nærheden.
En pilot, ikke til udsendelse.
-Snarere et tasterbånd. -Hvad betyder det?
Ja, men du var god.
Du ved, du var god. Kameraet elsker dig.
-Men elsker jeg kameraet? -Det tror jeg.
Vil I have noget at spise?
Nej, vi spiser ikke her.
Det er Ian.
Hej, Ian.
Må vi få tre "De dødes dag"-margaritaer?
-Jeg kan ikke, Dex. Jeg arbejder. -Kom nu. Fem minutter.
-Tag en tepause. Får du en tepause? -Hun kan ikke, Dex. Hun arbejder.
Okay. Så dropper vi det.
Bare regningen. Tak.
-Jeg kan ikke finde ud af… -Fint. Jeg ordner det.
-Jeg er straks tilbage. -Jep.
Em.
Kan jeg på nogen måde…
Hvad?
…give dig pengene for drinksene?
Hvad?
Kan jeg give dig drikkepenge?
Drikkepenge?
Ja, hvorfor ikke? Jeg vil så gerne.
Undskyld.
Det gør ikke noget.
Hvordan kender du ham? Ham, der ser ud, som om han har mascara på.
Fra universitetet.
-Er det hans kæreste? -Det ser sådan ud.
Men der er hurtig udskiftning, så…
Jeg har et spørgsmål.
-Jep. Hvad så? -Hvad laver du i aften?
Du venter ikke, hvad, Ian?
Du har sikkert en kæreste. Jeg optræder i aften til "Ha Bloody Ha".
Til hvad?
"Ha Bloody Ha". Comedy-aften på Frog & Parrot i Cockfosters.
Du ville måske gerne opleve min unikke comedy-stil.
Maden er også god.
Bare de sædvanlige miniburgere, curly fries og den slags, så…
Det lyder fortryllende, Ian. Både curly fries og det hele, men…
Jeg kan desværre ikke.
-Seriøst? -Seriøst.
Det lyder rart, men jeg skal mødes med mascara-fyren.
Så jeg kan desværre ikke.
En anden gang. Jeg optræder snart på The Bent Banana.
Og Cheshire Cat i Colliers Wood.
Måske.
Hej, skønne!
-Hvad fanden? -Det gør du aldrig igen.
-Hvad? -Du kommer på mit arbejde som på safari.
Eller viser din kæreste rundt. "Se den dumme menu,
de klamme toiletter og latterlige drinks." Du kan få dem tilbage.
Nej, det er dine.
-Man giver ikke sine venner drikkepenge. -Det er en gave.
Kontanter er ikke en gave.
Undskyld.
Knap din skjorte, og ræk mig flasken.
Nå?
Hvordan går det?
Åh, vidunderligt.
Ja, lad os se.
Jeg fik salsa på skoen i dag, og den brændte lige igennem.
Hvorfor er du der stadig?
Jeg ved ikke, hvordan jeg skal sige det, men nogle arbejder på restauranter
og andre arbejder i butikker. Ikke alle arbejder i medierne.
Undskyld. Det var ret…
Det er alligevel lige meget.
Jeg tager hjem.
Tilbage nordpå til Leeds.
For at lave hvad?
Det ved jeg ikke engang.
Okay.
Ja. Hvorfor ikke?
Du kan da sige, du prøvede. Du gjorde alt for at få et gennembrud i storbyen.
Du skrev ét stykke, Em.
Et.
Og jeg ved, at folk ikke kom,
men hvad så?
Har du skrevet andet? Blev du ved?
Nej. Du begravede dig i quesadillas, og nu skrider du hjem.
Jeg troede, det var mangel på selvtillid,
men det er det måske ikke. Måske er det arrogance.
Hvad?
"Mit stykke blev ikke vist i West End, så det kan rende mig…"
Pis af, Dex. Vi møder ikke alle én i vores sabbatår, der giver os job i tv.
Det var ikke et job, men praktik.
Sådan startede jeg, men resten klarede jeg selv.
Pointen er, at du ikke skal hoppe af toget.
Toget?
Dex, du aner ingenting.
Tak, men jeg vil ikke arbejde i medierne.
Hvis man viste sygepleje eller socialt arbejde eller undervisning
samme ærbødighed som folk i tv…
-Undervis! Du bliver en fantastisk lærer. -Åh gud.
-Dex, stop! -Den bedste lærer.
Undskyld.
Nej, jeg undskylder.
Hvorfor undskylder du?
Fordi jeg brokker mig.
Fordi jeg er så kedelig.
Du er ikke kedelig.
Det er jeg.
Det er jeg. Jeg keder mig selv.
Du keder ikke mig.
Du kunne aldrig kede mig. Du er en ud af en million, Em.
-Jeg er ikke engang en ud af tre. -Em.
Læg dig ned hos mig.
Undskyld, jeg lugter af madlavningsolie.
Det gør du ikke.
Så meget.
Jeg føler mig latterlig.
Hvorfor?
Jeg ved ikke, hvad jeg regnede med ved at flytte hertil.
Ved du, hvad jeg ikke forstår?
Der er så mange, der hele tiden fortæller dig, hvor dygtig du er.
Du er klog og sjov og talentfuld og alt det der.
I ét væk.
Jeg har sagt det i årevis.
Hvorfor tror du ikke på det?
Hvorfor tror du, folk siger det?
Tror du, det er en sammensværgelse?
Folk rotter sig sammen for at være søde?
Nej.
Jeg må hellere gå.
Nej.
Du går ingen steder.
Du bliver, og vi køber en flaske til.
Okay?
Et pund og 39?
Hvordan har din mor det?
Ikke godt.
Endnu en operation i september.
Det gør mig ondt.
Og Naomi?
Hvad ser hun i dig, tror du?
Naomi.
Hun siger, jeg er kompliceret.
-Det gjorde hun bare ikke. -Jo.
-Nej, de ord kom ikke ud af hendes mund. -Åh jo.
Kompliceret?
Du er så kompliceret som et puslespil med to brikker.
I tykt krydsfiner.
Dex?
Har folk det virkelig sjovt?
Se dem, der kaster frisbee.
Hvad mener du?
Al munterheden. Den virker forceret.
Mine damer og herrer, velkommen til "ungdom".
Okay.
-Nu går jeg faktisk. -Du kan komme med hjem til mig.
Nej.
Sov på sofaen. Lån en tandbørste.
Nej, jeg burde gå.
-Jeg følger dig til undergrundsbanen. -Nej, bliv. Drik ud.
Jeg ruller ubekymret ned i håbet om at blive iagttaget og misundt.
Farvel.
BASERET PÅ ROMANEN "SAMME DAG NÆSTE ÅR" AF DAVID NICHOLLS
Tekster af: Laura Marie Klindt Nielsen