Hur går det?
Jo…
Känns det okej?
Är jag på rätt område?
Ja, bara lite mer åt…
-Är det…? -Ja.
Hur känns det här?
15 JULI
ROM
-Nu då? -Lite till vänster.
-Mitt vänster eller scenvänster? -Mitt vänster.
Så scenhöger.
Fan!
DAG
Fan!
Ni missade frukosten.
Mrs Thomas ville ge er de här.
Och den här.
Vad är det för nåt?
Nån slags ostmassa.
Då så, då hoppar vi in.
-Godmorgon. -Godmorgon.
Är alla här?
Fortsättning följer…
Okej.
-Godmorgon, allihop. -Godmorgon, Gary.
-Kom igen, nu kör vi. -Okej.
Var ska vi idag, Em?
Heartwoods kommunala grundskola i Wolverhampton.
Turnéns sista föreställning. Det här gör vi bra.
Eller åtminstone inte sämre än gårdagens låga nivå.
Vad är det som stinker?
Din attityd.
Resterna av kopplingen.
Nej, det är ta mig fan bensin. Jag ringer facket.
Hejdå, mrs T.
Tack för vägglössen.
Kan jag bara…
Ursäkta.
SLÄGGANS TEATERKOOPERATIV
Var var vi?
"Shaf-tes-bury" Avenue.
Två stavelser. "Shaftes-bury."
Varför inte "Shaf-tes-bury"?
Ingen aning.
Du ska föreställa min lärare, du ska veta sånt.
Förlåt.
Vi struntar i det här.
SAMTAL PÅ ENGELSKA
Och repeterar vad vi precis gick igenom.
Kära Dex. Eller borde jag säga "Ciao, bella"?
Är du i Rom nu?
Ditt låtsaslärarjobb måste börja snart och dina föräldrar skulle komma.
Hälsa dem i sånt fall.
De minns nog med värme hur jag kom på besök,
drack upp deras vin och läxade upp dem om välfärdsstatens tillstånd.
Herregud.
Jag skriver från den bländande pittoreska A4123:an mot Wolverhampton.
På väg mot vår sista show.
Vi är inte Royal Shakespeare Company, men vi gör nåt kul och viktigt, kanske.
Vi har redan kört här.
Ser jag den där jävla Pizza Hut-skylten en gång till…!
-Blunda då, din eländiga jävel. -Hur vågar du prata till mig sådär?
Det råder en fin gemenskap i gruppen.
Facket ska få höra det här.
Men skådespeleri är inte för mig. Den enda känslan jag kan förmedla är genans,
och jag vet aldrig vad jag ska göra av händerna.
Ingen tid att hänga innan. Vi går på scen på en gång.
Så medan du ramlar runt och äter gelato,
sitter jag här och frågar mig: "Vad gör jag nu?
Vad ska jag göra med mitt liv? Vad är nästa steg?"
Vem är han?
-Vem är vem? -"Kära Dex."
En vän från universitetet.
-Vilken vän skickar så många vykort? -Nån som är för lat för att skriva brev.
Dexter Mayhew antar jag. Är det honom ni pratar om?
Han spelade i en av mina pjäser i Edinburgh en gång.
-Var han bra? -Djävulsk accent. Kunde inte sjunga.
Lärde sig inte replikerna.
Så inte direkt.
Han bara glassade runt i scenkläderna och rökte.
Ja, det låter som Dexter.
Han är en ytterst oseriös person.
Ja.
Gary hälsar.
-Gör det i eftermiddag. -Mamma?
Dexter, var har du varit?
Jag stod där borta och såg dig ragga på unga män.
Hur vågar du?
Du är så flirtig.
Vem tror du att du fått det ifrån? Inte pappa.
Se på dig, alldeles solbränd.
-Är du redan full? -Nej, jag är bara glad att se dig.
Var var du igår kväll? Vi väntade i en evighet.
Collegediscot.
Vad? Alla är ju över 18.
Vi saknade dig.
Här.
Hjälp mig tömma flaskan.
Tack.
Skål.
Du ser ut att må bra.
Du med.
Det får dig inte att se ut som en filmstjärna, även om du tror det.
-Det ser hemskt ut. -Varför gör du det då?
Det får mig att se sensationell ut.
Nu gäller det. Turnéns sista dagar.
-Vad har hänt med byxorna? -Var inte nervösa.
Har nån gjort nåt med mina byxor?
-Var närvarande. Candy, bra uppvärmning. -Fem minuter.
Kwame, spela löst och ledigt, tack.
Håll det livfullt. Fräscht.
Upptaget! Herregud!
Det fanns inget lås.
Glamouren och lukten av teatersmink.
Det är inte teatersmink som luktar här. Drick vatten.
-Dra åt helvete. -Kan vi fokusera lite?
Säg replikerna som om det var första gången.
-Jag är lite känslosam. -Spara det till scenen.
Och kom ihåg. Agera inte. Reagera.
Fokusera på dina motspelare, de finns på riktigt och existerar bara i…
Ännu en öppning, ännu en show.
Längst ner i korridoren, dörren efter Bayeuxtapeten.
Kom igen.
-Idag. -Herregud.
Lita på era instinkter.
Så berätta, har du träffat nån ute på din stora turné?
Jag har träffat många.
Vem?
Berätta nu när din pappa inte är här.
Jag tvingas leva genom mina barn och din syster är en sån oskuld.
Du är full.
Det är ett mysterium hur hon fick två barn.
Vem har skickat de långa, tårdränkta breven vi vidarebefordrat?
Tårdränkta?
-Berätta. -Det finns inget att berätta.
-Så det säger du? -Det säger jag.
Och tjejen som besökte oss över jul?
Hon var söt.
Lite blyg. Hon blev full och började skrika om gruvarbetarstrejken.
Det var Emma Morley.
Emma Morley.
Jag gillade henne.
Även fast hon kallade din pappa för fascist.
Det gjorde inget.
Hon brann för nåt, var passionerad.
Inte som de mesiga snyggingarna du brukade dra med hem.
-Mamma! -Men det var ju så.
Vad är grejen med Emma?
Hon är bara en vän.
Säger du det?
Ja.
Jag tyckte att hon var rolig.
Hon verkade gilla dig.
Gilla mig?
Alla gillar mig.
Sluta inte vara trevlig.
Va?
Det här är väl vår eftermiddag?
Du får kvällen med, om du vill.
Bra.
Få höra ert bästa Heartwoods kommunala grundskola-välkomnande
till Släggan.
Handling inte ord
En gång för inte så längesen fick bara män rösta.
Kvinnor hade kämpat länge för denna grundläggande rättighet, men förgäves.
Fram tills en dag…
…då en kvinna vid namn Emmeline Pankhurst bestämde…
Nu räcker det.
För mycket.
Handling inte ord
-För Släggan. -För Släggan!
För Candys fenomenala sminkningar.
För Kwames änglalika röst. Sid som håller oss på jorden.
-Käften. -Och såklart, Emma.
För allt.
För banbrytande, radikal teater.
För många fler produktioner och att förändra ungas liv med hjälp av konsten.
För barnet som kissade på sig och skyllde på sin termos.
För pojkarna i Solihull som kastade godis på mig.
För föreståndaren på Marston Hill som tafsade.
-Var har du varit? -Posten. Nåt till dig.
Nåt till dig.
Har han börjat med paket nu?
Nej, det är från mamma.
Och din agent hade ringt.
-Hade han? -Nej.
Brutalt.
För lågt, Tracey.
Vad blir det härnäst?
Espresso.
Ingen dricker cappuccino efter frukost.
Jag menar i ditt liv. Vad är din plan?
Plan?
Du är ju nästan klar här. Vad händer nu?
Vet inte.
Barcelona?
Jag menar inte vilken stad. Vad ska du göra med ditt liv?
Varför måste jag veta det så snart?
Jag frågar för att jag älskar dig.
Kanske
journalistik.
Journalistik?
Men du skriver väl inte?
Jag tänkte kanske fotojournalistik.
-Jag funderade på att bli fotograf. -Fotograf?
-Ja. -Vilken sorts? Glamourfotograf?
Eller ska du fortsätta med ditt arbete om textur?
Kommer du ihåg ditt projekt i nian?
-Jag kommer ihåg. -Alla de där bilderna på grus.
Gud, du stod på uppfarten i timmar och knäppte bilder.
Förlåt. Det var elakt.
Jag är en elak kvinna.
Det var bara en tanke.
-Utseende och charm räcker långt. -Mamma!
Och du har båda i överflöd.
Men jag är rädd att du saknar drivkraft, mening.
Mening är nyckeln till lycka, älskling.
Jag gillar inte den här konversationen.
Jag menar att du är lyckligt lottad.
Väldigt lyckligt lottad.
Du har skyddats från saker.
Ansvar och pengar.
Men du är vuxen nu.
Och en dag…
…kanske saker och ting inte är såhär
lättsamma.
Det är frimärken, strumpor och jobbannonser.
Jobb? Var då?
-I Leeds? -Ja.
-Så du tänker åka tillbaka? -Ja, jag antar det.
Jag lekte med tanken på Paris, men det är svårt att få a-kassa från Seine.
-Vilka auditions får du där? -Jag vill inte skådespela.
Jag vill skriva.
Pjäser, böcker.
Jag hör hur högfärdigt det låter. "Jag vill skriva."
-Vad tänker du skriva? -Vår nästa pjäs.
Troligtvis om en självgod collegekvinna som åker hem och försvinner för gott.
Vad önskas?
Får jag prata med dig?
Ja. Ursäkta.
Det har varit fantastiskt.
Det var kul.
Så låt oss fortsätta. Åk inte hem.
Stanna i skåpbilen och gör en pjäs till.
Du vet apartheidprojektet som jag skrev till konstrådet om?
De är intresserade och vill att jag ska vidareutveckla det.
-Grattis. -Ja.
Ursäkta, apartheidprojektet, är det förslaget jag skrev?
Ja.
De vill att jag ska regissera.
Vi utgör ett bra team.
Sartre och De Beauvoir.
Plath och Hughes. Beckett och Barbara Bray.
-Vem var det? -Becketts flickvän.
-Aldrig hört. -Hon var obetydlig.
När hon levde.
Kom igen.
Åk inte hem.
Vi kan göra det här. Vi kan göra teater.
Vi kan förändra världen.
Här bor jag.
Ser fint ut.
Din pappa och jag bodde här första gången 1958.
På riktigt?
Det är längesen nu.
Är du okej, mamma?
Det liksom verkar som att du tänker på nåt.
Det är nåt jag vill prata med dig om, men jag är visst lite berusad nu.
Ät lunch med mig imorgon, så ska jag berätta.
Bara du och jag. Nåt dyrt ställe. Jag bjuder.
Jag är stolt över dig.
Tack.
Godnatt, älskling.
-Godnatt. -Godnatt.
Vänta, du verkar lite…
Är det du och pappa? Ska ni skilja er?
Absolut inte. Aldrig!
Vem kan motstå en sån man?
Hej, älskling.
-Hej, pappa. -Är du okej?
Vad är det?
Imorgon, älskling. Vi äter lunch imorgon igen.
Din tur.
Nej, jag sjunger inte.
Det var det sorgligaste jag hört.
-Nej, det är när jag sjunger. -En duett?
-Nej. -Jo, du och jag.
-Nej. Seriöst. -Gör det.
En duett med Gary vår sista kväll.
Det blir kul. Gör det.
Nej.
-Kom igen. -Jag går härifrån.
-Du har en vacker röst. -Nej.
För i helvete! Nej!
Gary med The Waterboys, "The Whole of the Moon."
Har nån sett Gary?
Gary?
EDINBURGHS SLOTT MED VÄRME, DEX
ADMINISTRATIV SEKRETERARE LEEDS, TIPS
Kom igen, Gary.
Bra jobbat, Gary!
Gary!
Han förtjänar ett skivkontrakt.
På plats för att hjälpa dig på traven, är Graham…
Hallå?
-Hallå? -Tilly, det är Em.
-Em? -Jag kommer till London.
Va? Jag trodde du turnerade norröver med Harold Pinter.
Ja, det gjorde jag. Men inte nu längre.
Du sa att London var kliché.
Att författare som åker till London skapar kulturbrist i norr.
Sa jag det? Vad pretentiöst.
Ja, jag kommer. Är rummet fortfarande ledigt?
Ja, det är ditt för 200 i månaden.
Det saknar fönster.
Det spelar ingen roll för vi kommer att vara ute jämt.
Det blir som på universitetet, men med pengar.
Jag har inga pengar.
Men jag ska försöka skriva en pjäs.
En riktig. Inte för skolbarn. En riktig för vuxna.
Det kommer du att göra. Jag vet det.
-Var bor du nu igen? -Clapton.
-Var ligger det? -I London, älskling. Bara kom hit.
Var är du? Vad gör du nu?
Jag är ingen brevskrivare, som du.
Ditt förra fick mig att skratta.
Hur går showen?
Visar du teatervärlden din talang?
Jag är i Rom,
men jag åker tillbaka till London i september.
-När kommer du? -Om ett par veckor kanske.
September.
BASERAD PÅ BOKEN "EN DAG"
Undertexter: Jessica Roos