Jeg ved, hvad du laver.
Endnu et bryllup fuld af folk, du har været i seng med.
-Det er noget vrøvl. -Hele kirker fulde.
De fylder busser fra hele landet.
-Det passer bare ikke. -Jo, det gør så.
Vel gør det ej. Jeg kender næsten ingen.
Hvorfor kigger du så på døren?
SAMME DAG
NÆSTE ÅR
15. JULI
15. JULI 1997
Her er det!
Kan du flytte dig lidt? For guds skyld, Euan.
Gud, min kjole.
Kan du lukke os ud?
Børnesikring. Bilen er brugt. Jeg kan ikke slukke for dem.
-Sådan. -Tak.
Jeg kommer.
Åh, pis. Din lille fjertingest!
Den har blafret i vinden siden Cherwell-tanken.
-Kan du ikke tage den af? -Nej.
-Den er syet ind i mit hår. -Måske hvis…
-Det… -Nej. Stop.
Godt. Kom så.
Gud.
Pis. Hvor skal vi sidde?
Kom her.
Tills!
-Du ser smuk ud. -Hvis ikke i dag, hvornår så?
-Hvad sker der med Fionas lille… -Tænk ikke på det.
-Hej, mr. Killick. -Bare Leon.
Halløj, alle sammen.
Det er Rankeillor Street-slænget.
-Raj og Euan boede i nummer… -78!
Ja! Og Em og jeg var i 17. Nana, du var på den anden side af gaden.
Og det er Fiona, Rajs kone.
-Jeg ser frem til din tale. -Det er bare en skåltale.
Bare en skåltale.
-Okay, hør. Dex er her. -Okay.
Jeg troede ikke, han kom, men han er her.
Fint. Det er fint.
Ja. Jeg ville elske at sludre videre,
men hvis I kan smutte ind og tage plads, så vil jeg gerne giftes.
Er du okay?
Ja.
Forfatter?
Ja, det er jeg. Teknisk set.
Har du opgivet at undervise? Gid det var mig.
Nej. Jeg gør det bare ikke lige nu.
Jeg har fået et lille forskud, så jeg tager orlov.
Fantastisk. Det klæder dig.
Det siger folk. Så jeg skidt ud før?
Nu lyder du som dig selv.
-Raj, tænk, at du kom den lange vej. -Der er kun én Tilly Killick.
Vel ikke mere. Tager hun ikke Grahams efternavn?
Hvad taler I om? Mig, håber jeg.
Tilly Killick eller Tilly Gibson?
Tilly Killick.
Og Graham Killick. Han tager mit efternavn.
Hun fik sin mand.
Det gjorde hun.
Bare for at irritere forældrene.
Åh, tante.
Farvel.
Åh gud. Er det Dexter Mayhew?
Hvorfor er han stadig så flot?
Hvis der var retfærdighed til, var han skaldet og grim.
-Jeg var sammen med ham engang. -Tænk, at du stadig taler om det.
-Hvornår? -Kan du huske, da din mor overnattede?
-Nu kommer det. -På toilettet.
Åh gud. Var der nogen, han ikke knaldede?
Du kender virkelig ingen.
Var du og Tilly ikke gamle universitetsvenner?
Jo.
Vi er snarere venners venner.
Dexter.
Cal. Hold da op. Længe siden. Det er Sylvie.
Louisa.
-Gik du på Edinburgh? -Vi mødtes i rusugen.
Vi gjorde London usikker sammen, indtil din mand her ignorerede mig.
-Gjorde jeg? -Ja.
Du kunne også have ringet til mig.
Det gjorde jeg, fjols. Du ringede aldrig tilbage.
Gjorde jeg ikke?
Undskyld. Jeg havde…
-Jeg havde meget at tænke på. -Det er længe siden nu.
-Ja. -Hvordan mødtes I to?
-Så du, at Emma Morley er her? -Ja.
-Jeg hørte, I blev uvenner. -Det passer.
Men er I venner igen nu?
Jeg er ikke sikker. Vi får se.
Har I to nogensinde…
-Næsten. Et par gange. -Næsten? Hvad betyder det?
Louisa virker sød.
Ja, bliv ikke for gode venner. Hun er på vej ud.
Men livet er godt, ikke?
Dex, jeg er 32. Jeg har mit eget hus, min egen forretning.
Jeg arbejder hårdt på noget, jeg kan lide, og jeg tjener penge nok.
Livet er godt.
Hvad med dig? Jeg har ikke set dig meget på tv på det sidste.
Det er, fordi du ikke ser kabel- og satellit-tv.
Jeg arbejder meget på kabel- og satellit-tv.
Hej.
Det er ham.
Og lad os gøre det, vi gør først.
-En. -To.
Sandwicher. Det er fremtiden.
Bæredygtige højkvalitetsfærdigretter.
Der er pengene, min ven. Mad er den nye rock and roll.
Jeg troede, det var comedy.
Ja, og så rock and roll igen. Nu er det mad. Følg med, Dex.
Vi sælger kun økologisk.
Vi har fire butikker, og de er altid fulde.
Madkulturen i landet ændrer sig.
Du burde komme og tale med mig om det engang.
Jeg tror, der er mange muligheder for dig.
Cal, tilbyder du mig et job?
Hvorfor ikke? Et lille forklæde.
-Jeg siger bare, kom og… -Tænk, at en ven tilbyder mig et job.
Kom og spis frokost. Jeg giver.
Det lyder dejligt. Ja, Dexter Mayhew deltager.
Tak.
Undskyld mig.
Kender jeg dig et sted fra?
Det tror jeg ikke.
Selvom dit ansigt vækker svag genklang.
-Du ser anderledes ud. -Det siger folk hele tiden.
-Er det en "Rachel"? -Det håber jeg da ikke.
En dejlig dag.
Jeg troede ikke, Tilly var til traditionelle bryllupper.
Det er næppe traditionelt at komme op ad kirkegulvet til electromusik, men…
-Sandt nok. -Tribut til Graham.
Graham. "Acid House Graham".
Tænk, at han holdt.
Jeg må hellere gå. Jeg er under strenge instruktioner.
Det er Sylvie.
Sylvie?
-Vil du hilse på hende? -Ja, senere. Absolut.
Jeg vil lige se på min tale.
-Holder du tale? -Ikke rigtig. Det er bare en skåltale.
Mine damer og herrer.
Find jeres pladser. Middagen er serveret.
Okay så. Altså…
Måske sidder vi ved siden af hinanden til festen.
Ja, måske.
Hej. Har du talt med Dex?
-Kort. -Hvordan var det?
Ja, fint.
Hans kæreste er rædderligt smuk.
-Rædderligt. -Gud.
Se den hals. Jeg vil knække den som en kyllings.
Jeg ved ikke hvorfor. Hun er ganske sød.
Mine damer og herrer.
Tale!
Det er et af universets mysterier.
At nogen kan gå fra at være en totalt fremmed
til at være den vigtigste person i ens liv.
Nej, Graham. Jeg mener ikke dig, men mig.
Jeg mener Tilly og mig.
Tænk 11 et halvt år tilbage.
Edinburgh. Første semester på første år.
Klokken fire om morgenen vækkes jeg af panisk banken på døren.
Jeg står op, er bange, lukker op,
og bag døren står en pige, der med overbevisning siger,
hun er syg efter majs, og må hun låne min dåseåbner.
Ja. "Særling," tænkte jeg. "Undgå hende."
Men det var for sent.
For fra det øjeblik, den fremmede dukkede op med sin dåse majs,
holdt jeg op med at bekymre mig om dumme ting,
såsom om jeg var kommet ind på den rette skole,
eller om jeg overhovedet var Edinburgh-typen.
Og i stedet fik jeg fire af de sjoveste
og lykkeligste år i mit liv.
Og sådan var det med Graham og Tilly.
Først fortæller hun om en sær fyr,
hun har mødt på en tyndt besøgt natklub i Wandsworth,
som slet ikke er hendes type.
Og hvorfor gav hun ham sit nummer?
Og dernæst…
Her er vi til nok den fineste "Grantham møder Grenada"-mashup i verden.
En forfatter, vi læste i Edinburgh, var Dickens,
som vi ikke rigtig forstod, vel?
Bortset fra det her fra
"Tænk, hvis en bestemt dag var taget ud dit liv,
hvor anderledes alt ville være blevet.
Tænk et øjeblik på den lange kæde af jern eller guld,
af torne eller blomster, som aldrig ville have forbundet jer
uden dannelsen af det første led på den mindeværdige dag."
Graham.
Jeg er så glad for, at den tilsyneladende ugunstige nat i Wandsworth
viste sig at være det første led i din guldkæde med Tilly.
For du har gjort en i forvejen glad person
lykkeligere, end du kunne forestille dig.
Og Tills,
jeg elsker dig,
men kan jeg få min dåseåbner tilbage nu, tak?
For Tilly og Graham!
Tilly og Graham!
Hun virker fantastisk. Skynd dig at præsentere os.
Er du på vej af sted?
-Jeg troede, du tog af sted. -Nej. Jeg skiftede bare sko.
Flot tale.
Tak.
Kan vi gå et sted hen, bare os to?
For at snakke.
Okay. Ja. Hvor vil du hen?
-Der er åbenbart en labyrint. -En labyrint?
Ja.
Hvorfor sagde du ikke det før?
Hvad, hvis vi farer vild?
Jeg tror, det er tanken.
Hvor er Sylvie?
Hun er okay. Hun bliver "Callumed".
Han klarer sig rigtig godt.
Det siger alle.
Især ham selv. Ja, han har lige tilbudt mig et job.
Hvad med
-Åh gud. Har du set det? -Jeg misser aldrig et afsnit.
Jeg elsker lidt BMX tidligt om morgenen.
Jeg elsker, når du siger noget er kanon.
-De får mig til det. -"Kanon" og "sej".
"Se de her seje, oldschool træk."
-Jeg slipper da godt fra det. -Ikke altid.
-Venstre eller højre? -Venstre, tror jeg.
-Hvad med dig? -Hvad med mig?
Hvad med dig?
Du har skrevet en bog og har fået et stort forskud.
-Du har opgivet at undervise. -Hvem fortalte dig det?
Tilly, selvfølgelig.
Hvilken del er unøjagtig?
Det er ikke et stort forskud.
Men det er nok til, jeg bliver færdig med bogen.
Hvad handler den om?
Det ved jeg ikke endnu. Den er stadig ved at tage form.
Den handler om mig, ikke?
Jo. Den handler udelukkende om dig.
Arbejdstitlen er "Dexter, Dexter, Dexter".
Og det er kun første bind.
Nå, men det klæder dig.
Gør det?
Absolut.
Tak. Skal jeg sige, at du også ser bedre ud?
Kun hvis det stemmer.
Det gør du.
Venstre?
Venstre.
Bedre end i rock'n'roll-årene,
da du flottede dig, eller hvad du nu gjorde.
Jeg var bekymret for dig.
Var du?
Ja.
Ikke så meget over sprutten og stofferne, men kasketten.
Pis af.
Skal vi sætte os lidt?
Ja.
Fra Callums kæreste. Vil du have en?
Nej tak. Jeg har ikke rørt dem i årevis.
Godt gået.
Ja, jeg stoppede også.
Officielt.
Hvordan har du det nu?
Ja.
Anderledes.
Meget mere fornuftig end sidste gang, du så mig.
Jeg skulle have noget ud af mit system.
Og er det ude?
Det tror jeg.
Hvis man er 22 og ude at skide, kan man sige: "Det er fint.
Jeg er kun 22.
Jeg er kun 25.
Jeg er kun 28."
Men
32…
Jeg ødelagde min karriere og ødelagde det med min mor.
-Nej, du gjorde ej. -Jeg ødelagde mine venskaber.
Men så mødte jeg Sylvie.
Ja.
En skam, at hun er så utiltrækkende.
Endnu bedre. Hun viser ingen nåde.
Jeg er stoffri og ædru.
Og ryger ikke.
Særlig anledning.
Ægte kærlighed fandt dig til sidst.
Noget i den stil.
Jeg hørte, det var slut med Ian.
-Er der andre i horisonten? -Begynd ikke.
Hvad?
Nå, men…
Jeg kan sige, at jeg er forfatter nu.
Det gør jeg ikke, for det er sørgeligt. Men jeg kunne.
Ulempen er, at alle tror, man skriver bryllupstaler.
I dag har jeg skrevet min egen, Grahams og forloverens.
Jeg lover, jeg ikke beder dig om det.
Måske kan du læse, hvad jeg skriver.
Finpudse det lidt.
Jeg er forlovet.
Dex…
Dexter, det er fantastisk.
Tillykke.
Ups.
Så du er glad?
Glad? Jeg er knust.
Nej. Men seriøst, det er fantastiske nyheder.
Nej, mere end fantastisk. Det er kanon og sejt og oldschool.
Jeg ville selv fortælle dig det.
Og
give dig
den her.
Wauw.
Det er noget af en bryllupsinvitation.
-Er den parfumeret? -Det er åbenbart lavendel.
Nej, ikke lavendel. Det er…
Ja, det er penge. Ja, det er lugten af penge.
De kostede otte pund stykket, hvilket er uanstændigt, men…
Sylvie elsker dem.
"Mr. og mrs. Lionel Cope inviterer dig til brylluppet mellem deres datter,
Sylvie Abigail Elizabeth Penelope."
Sylvie Abigail Elizabeth Penelope?
Det lyder som en balletklasse. "Og…
Og…"
Og gode, gamle Dexter Mayhew.
Tænk, at jeg ser det her på tryk.
"Lørdag den 13. september."
-Det er om… -Syv uger.
Det er der ikke længe til.
Det er, hvad man kalder et hastebryllup.
Åh gud.
-Ja. -Skal du være far?
Hold da kæft, Dex. Spred bomberne lidt.
Vent. Du skal giftes, og du skal have et barn.
Dex, du skal have et barn.
-Ja. -Er det tilladt? Må du det?
Åbenbart.
Se.
Der er hun.
Eller han. Det er rygraden.
Ja, god rygrad.
Rigtig god rygrad.
Men synes du, det er godt?
Ja, selvfølgelig.
Jeg vender ryggen til et øjeblik og…
Åh gud.
Lyd ikke fuld.
-Hej, skat. -Hvor er du?
Sandt skal siges
er jeg faret vild.
Hvordan kan du være faret vild? Hvor er du?
I en labyrint.
Ja, ikke?
Det er tanke-hækkende!
Alle er på dansegulvet, og jeg hænger på den kedelige fætter.
Kan du fare uvild og komme tilbage nu?
-Ja. -Hvem er du sammen med?
Vi er en hel gruppe.
Du ved, Edinburgh-banden.
Callum er tilbage. Fint. Skynd dig.
Pokkers.
Vi må ud herfra.
Hvis man lægger en hånd på hækken, finder man ud til sidst.
-Okay, lad os gøre det. -Så…
Pis.
-Denne vej. -Okay.
Musikken bliver højere. Vi nærmer os udgangen.
Må jeg sige noget?
Selvfølgelig.
Jeg er lidt fuld nu, men jeg siger det bare.
Okay.
Jeg har savnet dig.
-Jeg har også savnet dig. -Nej, men…
Jeg har savnet dig så meget.
Der har været så meget, jeg ville tale om, men du var der ikke.
Og…
Nogle gange har jeg virkelig fortrudt, at jeg gik min vej på den måde.
Jeg bebrejder dig ikke.
-Jeg var… -Forfærdelig?
Ja, det var du.
Og selvisk og ond og kedelig. Så skidekedelig.
Okay. Tak.
Jeg kunne have holdt ud.
Fordi det var din mor.
Det var tabet af din mor.
Det er okay. Altså…
Du sagde ikke noget forkert.
Det er skørt. Jeg har drukket for meget.
-Din dårlige indflydelse som sædvanlig. -Kom her.
Jeg skal sige dig, hvad det er.
Hver eneste dag, jeg ikke så dig, tænkte jeg på dig.
-På en eller anden måde. -Det samme her.
Jeg tænkte: "Gid Dex kunne se det her." Eller "Dex ville synes, det var sjovt."
Eller "Sikke en nar!"
Og da jeg så dig i dag, troede jeg, at jeg havde fået dig tilbage.
Min bedste ven.
Men alt det her
med brylluppet og barnet…
Jeg er så glad på dine vegne. Det er jeg virkelig, men…
Jeg føler lidt, jeg har mistet dig igen.
Når man stifter familie, ændrer prioriteter sig,
og man mister kontakten med folk.
-Ikke nødvendigvis. -Nej, det sker. Det sker hele tiden.
Du får nye venner. Par, I møder til fødselsforberedelse.
Eller du er træt, fordi du er oppe hele natten.
Nej. Vi får en af de babyer, der passer sig selv.
Man efterlader dem bare i et rum med et lille gaskomfur og en vandflaske.
Sådan bliver det ikke.
Vel?
Det lover jeg.
Gør du?
Helt sikkert.
-Hvad er klokken? -Den er…
Det er snart midnat.
Vi må gå. Vi er der næsten.
-Em? -Ja, Dex?
Venner igen?
Ja. Venner.
Kom så. Jeg vil møde din forlovede.
BASERET PÅ ROMANEN "SAMME DAG NÆSTE ÅR" AF DAVID NICHOLLS
Tekster af: Laura Marie Klindt Nielsen