JUN HJUN-DŽE
SONG SUNG-IL
PARK HI-SUN
ŠIN HJON-WU
KIM GO-UN
KIM DŽE-DŽIN
HAM JE-DŽIN
WU SUNG-MIN
KIM MIN-DŽI
LIM SU-BIN
LI SUNG-HUN
LI ČU-JONG
ČOI MINA SUE
LI HA-UN
ČO I-GON
PEKLO PRO NEZADANÉ
- Chci se zeptat Go-un. - Ano.
Byl okamžik, který rozhodl o tom, kdo je teď vaše číslo jedna?
Jestli ano, kdy to bylo?
No…
- Byl to dnešní rozhovor. - Dneska?
To rozhodlo o prvním?
Chci říct,
že jsem si své rozhodnutí potvrdila dnes při hovoru.
Páni.
Takže mají šanci všichni tři.
- Ano. - Právě.
Doufal jsem, že Go-un v tuhle chvíli už svoje city vyjeví jasněji.
Všímám si toho od začátku.
Neustále tou svou nejednoznačností muže mate.
- Škoda. - To ano. Je to únavné.
Chtěl bych se zeptat Go-un.
Kdo je pro vás na třetím místě?
Jestli nemůžete odpovědět, napijte se.
- Ano. - Číslo tři.
- Číslo tři musí být smutné. - Ano.
To je síla.
Tak to vypijte do dna.
- Sung-ile. - Ano?
- Musí se napít. - Do toho.
- Ty bláho. - Proboha.
- Musí to vypít celé? - Ne, jen loka.
Jen kolik vypije.
Ano, jen tolik, kolik vypije.
Sung-mine, co je pro vás
na Go-un tak okouzlující?
Všechno.
Bože.
- No tak. - Ale no tak.
- Bůů. - Všechno na ní. Proč?
- Asi je to možné. - Asi jo.
- Jasně. - Všechno.
- Může být. - Vážně?
- Všechno na ní. - Vážně?
Mě se neptejte.
Otázka na Hjon-wua.
Je něco, co byste Go-un rád řekl?
- Páni. - Hej.
Chci slyšet všechno.
Od chvíle, kdy jsem si vás vybral,
žiju jen pro vás.
Pane jo.
Ježiši.
Má lásku vyčtenou z knížek.
- Přesně. - Ano, to bude ono.
Ale chtěl ji dojmout.
- To ano. - Ano.
- To se stává. - Ano.
Od chvíle, kdy jsem si vás vybral…
Nechci to vidět znovu.
Přetočte to dopředu, ne dozadu.
Od chvíle, kdy jsem si vás vybral,
žiju jen pro vás.
- Jsou jako my. - Taky to tak cítí.
Vidíte? Že jo.
- Nejsme divní. - To jsem si oddechla.
- Byli jsme… - Zakryl jsem si ústa.
Už jsem se bál, že jsme zlí.
- Nejsme. - Právě.
Hjon-wu je momentálně plný emocí.
- Síla okamžiku. - Ano.
Dže-džine.
- Co teď? - Zachraňte nás.
Umřu. Zachraňte mě.
Ty bláho.
Ale Go-un musí mít radost.
Go-un.
- Go-un má dnes napilno. - To teda jo.
- Zase se napije. - Jste tak populární.
S kým jste šla do Ráje víc než jednou?
- S vámi. - Přesně.
Na to jste se ptal?
- To byla ta otázka? - Ano.
- Bože. - Hezké.
- Moc hezké. - Ano.
- To ano. - Nové.
- Rád ponouká. - Ano, to neznáme.
- S vámi. - Přesně.
Na to jste se ptal?
- To byla ta otázka? - Ano.
- Aha. - To jsem vám mohla říct taky.
To jsem věděla taky.
Zase to každému předhazuje?
- Přesně. - Ano.
- Ukázal jim. - Ale proč?
Chci se zeptat I-gona.
Co se vám na mně líbilo?
To jsem zvědavá.
Chci vědět, co řekne.
- Jsem zvědav. - Ano.
- Sem s tím. - Poslední zkouška.
- Mohl by vyniknout. - Ano.
- O to jde. - Poslední zkouška.
Podržíte to?
Jasně.
Rychlejší by bylo říct to, co se mi nelíbilo.
- Líbilo se mu toho moc. - Příliš mnoho důvodů?
- To je všechno? - Už skončil?
- To je celé? - Ano.
Někdy to lidé překombinují a nedopadne to nejlíp.
- Je to… - Chodí okolo horké kaše.
- Vím, proč to udělal. - Mělo to být jednoduché.
- V téhle situaci. - Jeden řekl: „Žiju jen pro vás.“
- Ano. - „Žiju jen pro vás“.
Jeden řekl, že se mu líbí všechno, a druhý, že žije jen pro ni.
- Vážně. - Jen pro ni.
Podle mě mlžil.
V tu chvíli jsem myslel na všechny schůzky s Go-un.
Chtěl jsem říct, co všechno na ní mám rád,
ale v tu chvíli to prostě nešlo.
Ale řekl jsem to upřímně.
V tu chvíli Go-un zareagovala…
No nevím.
Nejsem si jistý, jestli mě pochopila.
Go-un.
Chtěla byste říct něco I-gonovi?
No…
V bazénu jsem si to moc užila.
Nezapomenu na to.
A co vy, I-gone?
Musíte jí odpovědět.
Musíte odpovědět.
Věděl jsem to.
V tom bazénu si to užila.
To se může stát.
WU SUNG-MIN
To bylo celé.
Nechtěl jsem vědět, co tam dělali nebo co se tam stalo.
Prostě jsem to bral, že se měla fajn.
Go-un.
V Pekle nebo v Ráji,
kdy se vám nejvíc rozbušilo srdce?
Nejvíc rozbušilo srdce?
- Bože. - Propána.
Ta má ale splávek.
- Co? - Dost pije.
Neodpoví?
- Zase to nechává bez odpovědi. - Ach jo.
Moc dělá tajnosti.
- Té se dnes bude spát. - Ty jo.
- To ano. - Jako nemluvňátku.
Vždycky spí dobře.
Ještě líp než teď.
- Go-un. - Proboha. Co pořád máte?
Proč jste na to nemohla odpovědět?
- Přesně. - Ano.
- To jsem zvědavá. - Dobrá otázka.
- Je čas mluvit. - Ano.
Proč jste na to nemohla odpovědět?
No…
S každým byla taková chvíle.
Kdy se vám rozbušilo srdce?
Asi mi buší docela často.
Svoje city jsem všem
projevovala při rozhovoru s nimi,
myslela jsem, že už jsem je dala najevo dostatečně.
Necítím potřebu
každému přede všemi sdělovat, co cítím.
- To bude tím. - Aha.
Je to na ní.
Říkala, že je už skoro rozhodnutá.
- Ano. - Kdo to je?
- Podle mě I-gon. - Nakonec taky myslím, že I-gon.
- Smutné. - Co?
Právě řekla, že to zažila s každým,
s Hjon-wuem, Sung-minem i I-gonem?
- Ano. - Ale tak to není.
Mám pocit, že si to neuvědomuje.
Prostě taková je normálně.
Nemůže dát přímou odpověď, protože by někoho ranila.
Ano, proto uhýbá.
- Je asi taková. - Trochu nerozhodná.
- Ano, tak nějak. - To jo.
Když nad tím přemýšlím,
I-gon se o ni taky neucházel moc jednoznačně.
Vždyť jsme říkali, že se u něj těšíme na změnu,
protože se nijak neprojevuje.
- Taky moc nedělá. - Ale dělá.
I-gon jasně řekl, že na ní má rád nesčetně věcí,
a je rychlejší říct opak.
- Nesčetně neřekl. - Ale myslel to tak.
Ne.
- Počkat. - Bylo to tam.
- Nebylo. - Moment.
Bylo by skvělé, kdyby to býval řekl.
Podle mě chtěl působit drsně.
Ale já myslím, že se snažil.
Cítil tlak na to, že by mohl zaostávat.
- Ona od začátku čekala. - Ano.
I se tak roztomile šklebil.
- Dělá to. - A když tam muži nebyli,
dal najevo, jak to cítí.
- Po svém. - Aby to Go-un věděla.
A zeptal se, s kým byla v Ráji nejčastěji.
- Ano. - Chtěl slyšet svoje jméno.
- Vyjádřil se po svém. - Ano.
Ale jak jste teď řekla, možná to pro ni nebude dost.
I-gon ještě podle Go-uniných standardů neudělal dost.
- Ne. - Nevyjádřil se jasně.
- Měl být určitější. - To je pravda.
- Podle mě I-gon dělá dost. - Proto je to těžké.
Má radši větší sdílnost.
- Ano. - Ale I-gon dělá minimum.
- Ano. - Ale líbí se jí nejvíc.
To je ale ironie.
Láska se asi řídí těmi nejmenšími detaily.
Máme to teď přímo před očima.
Ano, ale ani my s tím všichni nesouhlasíme.
Diváci to určitě budou mít stejně.
A měli bychom respektovat každého názor.
- Pravda. - Pojďme dál.
Takovou debatu jsem nečekal.
To ne.
- Přípitek! - Dobře.
- Na zdraví. - Dobrá práce, všichni.
- Do dna? - Na zdraví.
Do dna!
Do dna, Hi-sun.
Čin čin.
Napijeme se?
- Na zdraví. - Na zdraví.
- Fakt je konec. - Ne, to neříkejte.
- Je mi z toho smutno. - Bože.
Ale vážně.
Je smutné pomyslet, že to končí.
Moc ráda jsem vás všechny poznala.
Bylo by super, kdybysme se mohli potkat i venku.
Brečíte?
- Vy brečíte? - Ne.
Zamyslel jsem se.
Pobyt tady byl to nejnáročnější, co mě v životě potkalo.
Ale zároveň to pro mě byl ten nejnezapomenutelnější a nejkrásnější čas.
Děkuju.
No…
Především
jsem chtěla být až do konce upřímná, i když jsem se asi občas zdála nestálá.
Ale jsem ráda, že tentokrát jsem odhalila své nejupřímnější já.
Moc děkuju.
- Jo! - Je dobrá.
ČOI MINA SUE
Ukázala jsem se v tom nejupřímnějším světle, nic jsem nepřehrávala.
Nechala jsem se vést emocemi.
Možná mě za to někdo bude nenávidět,
ale navzdory tomu
mi šlo hlavně o to jednat, jak chci já, a to jsem udělala.
Nastaly těžké i zábavné chvilky,
chvilky, kdy se mi roztřásla kolena,
a určitě i ty urážlivé.
Ale osobně mám za to,
že ta rozmanitost, vzestupy a pády,
dodává životu na smysluplnosti.
Jsem za tuhle zkušenost opravdu moc vděčná.
Myslím to vážně.
Opravdu moc.
Ano, moc děkuju. Vážně.
Svým způsobem byla Mina Sue možná nejodvážnější.
- Teď mi to došlo. - Opravdu.
Odhalila celé své nitro.
To ano.
Ta nejupřímnější.
POSLEDNÍ DEN
HAM JE-DŽIN
Nejžhavější peklo na světě. Peklo pro nezadané.
LI HA-UN
SONG SUNG-IL
A nyní…
KIM MIN-DŽI
…učiníte konečné rozhodnutí.
KIM DŽE-DŽIN
JUN HJUN-DŽE
ČOI MINA SUE
LI SUNG-HUN
ČO I-GON
KIM GO-UN
Pokud si nikoho vybrat nechcete…
WU SUNG-MIN
ŠIN HJON-WU
…můžete se konečné volby vzdát.
PARK HI-SUN
Poprvé v Pekle pro nezadané
mají soutěžící možnost vycouvat, když si nikoho zvolit nechtějí.
Využije toho někdo z nich?
- Ano, využije. - Co?
Kdo myslíte?
Mám pocit, že Hi-sun se poslední volby možná vzdá.
- Ano. - To ano.
- Možná ano. - Ano.
- Vzdá se jí? - Ano, možná.
Protože od té chvíle už o ni Su-bin nijak neusiloval.
Rozuměl bych tomu.
- Ano. - Kdyby se ho vzdala.
A ještě jeden člověk.
Mohla by se ho taky vzdát Go-un.
- Cože? - Go-un?
Protože večer předtím
se jí od I-gona nedostalo ujištění o jeho citech,
takže si jím není jistá, a přitom je asi její jednička.
Možná se nakonec rozhodne posledního výběru vzdát.
- Bože. - Řekněme, že to vážně udělá.
Pak vás Dexi pasuji na moderátora s nejbystřejším úsudkem.
Vážně.
Ale jestli se pletete, platíte večeři.
Super.
Čin-gjong.
- Budu nejbystřejší? - Vážně.
Nebo nejtupější?
- Nejtupější. - Zaplatí nám večeři?
Bože.
Kim Min-dži.
Přistupte k branám Pekla.
Tak nerada začínám.
Nesnáším jít první.
Pánové, pokud je Kim Min-dži vaše konečná volba,
prosím předstupte před ni.
Netlem se.
S ní jsem se cítil nejvíc sám sebou.
Bušení srdce je fajn,
ale když jsme byli spolu, byl jsem daleko uvolněnější.
S ní jsem nejvíc cítil, že si nemusím na nic hrát.
Směje se od ucha k uchu.
Je štěstím bez sebe.
Jsou si i trochu podobní.
Je neklidná.
Dobrá práce.
Dáme si něco dobrého.
Co je?
No…
Jsem typ člověka, který opravdu nevěří na osud.
Ale mám pocit…
že jsem tady svůj osud našla.
Jsem soutěživá. Ráda vyhrávám,
což se korejsky řekne „sungri“,
a být první je „ildung“.
Asi proto jsi to ty, Sung-ile.
Má ráda „sungri“ a „ildung“.
- Akrostich. - Ano, na Sung-ilovo jméno.
- Akrostich na Sung-ila. - To je ale romantika.
To je ale trapas.
Líbíš se mi. Mám tě ráda.
Co to bylo?
To miluju.
Líbíš se mi. Mám tě ráda.
Má kliku.
Kim Min-dži, prosím vyslovte konečné rozhodnutí.
Ráda bych odešla z Ráje…
se Song Sung-ilem.
Pojď. Jdeme.
- Stydíš se? - Co?
Sbohem.
Propletli si prsty.
Bože.
- Jakže to bylo? Sung-il? - Ano, „sung“ a „il“.
Ráda vyhrávám a jsem na prvním místě.
Vážně? To vyznání se ti fakt povedlo.
- Viď? - Ano.
Tvoje bylo laciné.
- Ano? - Jo.
- Myslel jsem to upřímně. - Dobře.
- Řekl jsem, co jsem… - Chtěl říct? Já taky.
Fajn.
Nejdeš s kůží na trh. To trapné vyznání mi přenecháš.
Proč je to pro mě snazší? Proč jen já?
Příště jsem na řadě.
- Příště? - Ano.
- Žádné příště nebude. - Vyjadřovat se moc neumím.
- Udělej to pro mě. - City…
Udělej to pro mě!
- Dobře. - Tak jo!
Jde se mi dost špatně.
- Mám tě nést? - Ano.
Dobře.
Ty mě fakt neseš.
To dělá v šatech?
Většina si to odpustí. A ještě má rozparek.
- Ale ona ne. - Jí je to fuk.
- Jde do toho. - To je prostě ona.
Drsňačka.
- To jo. - Podívejte na ni zezadu.
- To se nevidí. - Ne.
Naskočila na něj v šatech.
- Šílené. - To na ni sedí.
- Ano. - Takhle odchází.
- Pravda. - Bože.
Park Hi-sun.
Přistupte prosím k branám Pekla.
Hi-sun. Jak to asi dopadne?
Možná nikoho nevybere.
Těžko říct. Co teď?
Pánové, pokud je Park Hi-sun vaše konečná volba,
předstupte před ni.
Byla odhodlanější, než se zdála,
proto jsem se do ní zamiloval.
K zamilování není potřeba důvod.
Jestli si mě nevybere,
skočím do moře.
Není to moc pevná dvojka.
Hlavně chci říct,
že jsem vděčný za všechno, co jsi dělala, když jsme tady byli.
Díky tomu
mi Peklo připadalo jako Ráj.
No…
V klidu.
Nedokážu tak snadno odpouštět.
Asi to nebylo nic vážného.
Tak to vidím já.
- Nevypadá nadšeně. - Ne.
Podle mě si nevybere.
Nepůsobí šťastně.
Park Hi-sun, prosím vyslovte své konečné rozhodnutí.
Bude první v historii pořadu, kdo se ho vzdá?
Pochybuju.
Ráda bych odešla z Ráje…
Půjde?
- Ano? - Ano?
Jen běžte.
„Se Su-binem?“
„Sama.“
- „S nikým.“ - To ne.
- Ne. - Vážně? To ne. Se Su-binem.
Ne.
Ráda bych odešla z Ráje…
s Lim Su-binem.
- Tak vidíte. - No dobře.
Měli by si venku zajít na rande a probrat to.
- Probrat to. - Vysvětlit si to.
- Dobře. - Je to on.
Ať jsou upřímnější.
Myslím, že jsi byl první,
o koho jsem se kdy aktivně snažila a dala mu své city najevo.
Díky, že jsi to ve mně vyvolal,
a díky tobě jsem se v Pekle taky cítila jako v Ráji.
Pojďme si zajít na něco dobrého.
Jdeme.
Nedokážu snadno odpouštět,
takže jsem s ním nebyla stoprocentně spokojená.
Ale přišel za mnou sám, aby si promluvil.
Hi-sun.
DEN 8
- Spíte? - Cože? Proč?
Není vám dobře?
- Ne, nic mi není. - Dobře.
Šel za ní.
- Aha. - Byl tam.
- Probrali to. - To jsem rád.
Chtěl jsem to říct a všechno vysvětlit.
Nespali jsme spolu na posteli záměrně.
Vážně. Tak to nebylo.
Omlouvám se, že jsem vám to neřekl.
Nedošlo mi to.
Promiňte.
- Takže to probrali. - Ano.
- To nám štáb zatajil. - Škoda.
- Aha, tak proto. - Ano.
- Vyložili jsme si to špatně. - Až moc přesně.
- Zatajili to? - Ano.
A my mysleli bůhvíco.
- Napínají nás. - Mělo nás to zmást.
- Bylo to napínavé. - To ano.
Taky se cítím zle,
protože jsem vám to měl říct jako první,
ale Sung-il to zmínil dřív.
- Ano. - Právě.
Muselo to pro vás být tím horší.
Takže to…
Byla to moje chyba.
Problém asi je, že svoje pocity neumím sdílet.
- Asi ne. - Ano.
V tom jsem selhal.
Ano, své city nedáváte najevo.
Takže jsem nevěděla, co cítíte, Su-bine.
- Ne? - Ne.
- Chci to změnit. - Co?
- To, že se nesvěřuju. - Aha.
Nemusíte.
Zkusím to chápat.
- Já o vás málem přišel. - Ano.
Svým způsobem
mi to, jak jsem se kvůli tomu cítila,
ukázalo, jak moc o Su-bina stojím.
Byla to další možnost ujasnit si
mé city k němu.
DEN 9
Můj bože. To je nádhera.
Pane jo.
- Pojďte blíž. - Nebo spolu?
- Jo. - Dáme společnou.
Raz, dva, tři.
- Vypadá to fajn? - Ano.
Raz, dva, tři.
Vypadá skvěle.
- Super. - Roztomilá.
- Páni. - Líbí se mi.
Jsme si podobní.
- Jo, - Nepřijde vám?
Prý spolu končí ti, co mají podobný tvar čelisti.
Trochu podobní jsme.
Jsem moc rád, že jsem tu byl,
protože jsem potkal úžasného člověka.
Nemůžu se dočkat, až se s ní setkám
i v běžném životě.
Vezměte si jednu.
Modrá vám sluší.
- Jo? - Ano.
Co s ní mám dělat?
- Dobře. - K čemu to?
- Je jako vaše šaty. - Ano.
Řekněte to ostatním.
- Dostat květiny? - Ano.
Ukažte mi nabídku.
Blázínku.
- Řekl, že ji miluje? - Ne.
Špatně jsem slyšel.
Co na tom sejde?
- Chodí spolu. - Ano.
DŘÍVE DNES RÁNO
No, vy jste se mi
líbil tím víc, čím víc
jsme spolu mluvili.
Jak jsem vás poznával líp,
ukazovala jste mi den po dni různé vaše stránky.
A ty nečekané mě k vám přitáhly.
Chci se s vámi vídat i venku.
Dobře.
Můžete mi začít tykat.
- Dost pana Su-bina. - Tak co Bin?
Dobře, Bin.
Roztomilé.
Tak fajn. Jdeme.
- Bine. - Bože.
Jo?
Na co mě pozveš?
Na co chceš.
Na cokoli máš chuť?
„Cokoli“? To zní fajn.
Bože.
- Víš co? - Co?
Chtěla jsem říct to samé.
- Fakt? - Dostals mě.
- Vážně? - Zaskočils mě.
- Chtěla jsem říct totéž. - Ano.
- Jsme si souzení. - Ano, myslíme stejně.
- Máš větší ruce, než jsem myslela. - Ty je máš maličké.
- Jo? - Ano.
Takové křehké.
Jak jsi jimi chytila ten ocas?
Pevně.
Asi to byla památná chvíle.
- Ano. - To ano.
- Blahopřeju. - Druhý pár.
- Gratulace. - Ano.
Druhý pár.
Hi-sun to Su-binovi vyčítala.
- Zklamalo ji to. - Ano.
Ale vyříkali si to.
- Díky němu. - Ano.
Podle mě se neprojevovali, ale koukněte, jak se drží.
- Ano. - Ano.
- Jsou fajn jako pár. - Mají se k sobě.
Ruku v ruce. Bude z nich hezký pár.
Hned jim to svědčí víc, když opouští ostrov.
Jen si musí hodně povídat. Budou spolu roztomilí.
To je super.
Čoi Mino Sue.
Přistupte k branám Pekla.
Pokud je Čoi Mina Sue vaše konečná volba,
prosím předstupte před ni.
Hodně mě to k ní táhlo.
Mezi ostatními se vyjímala.
A chci ji poznat víc i mimo Peklo.
Poletím za vámi kamkoli,
ať už do Koreje
nebo do Ameriky.
Chlape.
- Paráda. - Brácho.
Pane jo.
No…
Myslím, že ze všech lidí tady se vám povedlo dostat ze mě
tu mojí verzi, která se mě samotné líbí nejvíc.
A neumím si představit, že odsud odejdu,
když to nebude se Samem.
Ano.
Moc děkuju.
- Je dojatý. - Ano.
- Je v šoku. - Asi se rozbrečí.
- Bože, Sung-hune. - Ona to věděla.
Že angličtina bude lepší.
Proto to řekla anglicky.
Čoi Mino Sue, vyslovte své konečné rozhodnutí.
Ráda bych odešla z Pekla
se Samem Leem.
Dechberoucí.
- Úžasné. - Vřelé.
Tihle dva to měli jako na houpačce.
Jo.
Pojďme.
Tak ne.
To jsem nečekal.
Že?
- Protože jste pořád nevěděla. - Počkat, já?
Ne, ne. Vy taky.
Že jste jen kamarád.
- Jo, to… - Říkal jste to.
Nežertoval jsem.
Náš růžový mužíček Sung-hun, opět v růžové.
Ano, proklatá růžová.
To už je za mnou.
Li Ču-jong.
Přistupte prosím k branám Pekla.
Pánové, pokud je Li Ču-jong vaše konečná volba,
předstupte před ni.
Od začátku se mi líbila jen Ču-jong,
tak jsem chtěl i naposledy vybrat ji.
Hodila se ke mně nejvíc a rozuměla mi.
Taky mi přišla nejúchvatnější.
To je celé.
Díky za společně strávený čas v Pekle.
Pojďme si spolu popovídat ven.
Ču-jong.
Máte nádherný úsměv.
Dže-džine.
Čas strávený s vámi v Pekle
byl největší relax a romantika.
Zajdete se mnou na zmrzku?
Hjun-dže.
Vždycky jste byl moc fajn, byla jsem za vás vděčná.
Bylo skvělé, jak jste byl pořád stejný.
Díky vám jsem si zas připadala jako malá holka.
Zajdeme si někdy na nudle.
Li Ču-jong, prosím vyslovte své konečné rozhodnutí.
Ráda bych odešla z Ráje…
s Kim Dže-džinem.
Půjdeme?
Pojďte, kotě.
Hej ty, jdeme!
- Hezky. - Jo tohle.
- Vzpomněl si. - Bože.
Jsou vážně roztomilý pár.
Hej ty, jdeme!
Adoptuju si vás!
Pojďte, jdeme.
Píp.
Programování dokončeno.
Nemůžete jen tak říct: „Hej ty, jdeme“.
Asi jsem vás naprogramovala špatně.
Asi máte jiné kódování.
To je fajn.
- Sušíte pot? - Ano.
Co myslíte?
Já?
Myslel jsem to upřímně. Vážně.
Každou chvíli s vámi.
Zamiloval jste se na první pohled.
- Já vím. - Ne.
- Ale ano. - Až když jsme si povídali.
Zamiloval jste se.
- Ne na první pohled. - Ale jo.
Pak to bylo ještě víc.
Mně na vzhledu tolik nezáleží.
- Aha. - Jde o to, abych si s ní rozuměl.
A dál?
- To je… - Ale jste nádherná.
- Důležitý aspekt. - Jistě.
- Líbíte se mi teď o to víc. - Dobře.
Nevím proč, ale musím se přiblble usmívat.
Podívejte, jak jsou šťastní.
Čin-gjong, adoptuju si vás!
Kroťte se.
Co prosím?
Bože.
Panečku.
Omlouvám se.
- Od Dže-džina jsem se dost naučil. - Ano.
Je hodný obdivu.
- Pohodář. - Měl spoustu správných odpovědí.
Kim Go-un.
Přistupte prosím k branám Pekla.
Pánové, pokud je Go-un vaše konečná volba,
předstupte před ni.
Proboha.
- Chlapi to nevzdali. - Došlo na to.
- Všichni tři. - Jdou všichni.
Moje konečná volba je Kim Go-un.
I venku mě dál bude zajímat
a chci se s ní dál vídat.
Chci se řídit momentálním citovým hnutím.
Cítil jsem, že jsme na jedné vlně.
Hodně se mi líbila, přitahovala mě.
Proto jsem své city k ní nedokázal moc projevit.
Co když nikoho nezvolí?
Ne, sledujme dál. Umírám zvědavostí.
- Ne? - Možná někoho vybere.
- Ano. - To jsem fakt zvědav.
Rozhodne se.
Muselo to být náročné po psychické i emoční stránce.
Zvládlas to skvěle.
Půjdeš teď se mnou?
No jo, dobrá práce.
Užil jsem si to.
A doufám, že už budete mít jasno.
Je vedro. Pojďme rychle pryč.
Chyběla jste mi
a vyčkával jsem.
Moc se mi líbíte, Go-un.
Když jsem s vámi, Hjon-wu,
připomínáte mi, jak jsem randila jako náctiletá.
Moc si vážím toho, že jste mi tu nevinnost připomněl.
Jsem vám vděčná i za vaši stálost.
A…
No…
Rozhodne se?
Podle mě jo.
- To by měla. - Nemyslím si.
- Ale má to promyšlené. - Ano, udělá to.
Ne, ne.
Při konečném rozhodování
jsem rozpolcená mezi Sung-minem a I-gonem.
Každý ve mně probouzí něco jiného.
Jste moc hezký.
A vy krásná.
Takže jsem přemýšlela, kterou stránku sebe sama
z těch dvou mám radši.
I-gone, kdykoli jsem si s vámi povídala, bylo to moc fajn.
A bylo také
nejsnazší se vám svěřit.
Byla jsem nejvíc v pohodě
a odhalil jste mi nejmilejší stránku mě samotné.
Měli bychom se vrátit do Ráje.
Váš instinkt je naprd.
Kdo to bude?
- I-gon. - I-gon přece.
Co myslíte? Kdo to bude?
- I-gon. - Že ano? Je to on.
- Musí. - Žádné překvápko nebude.
- Ne. - Ano, je to I-gon.
Kim Go-un, prosím vyslovte své konečné rozhodnutí.
- Proč mám strach? - Že jo?
- To ne. - Kdyby to vzdala?
Ráda bych odešla z Pekla…
- S I-gonem. - S I-gonem.
- I-gon. - Ať je to on.
Mám nervy na dranc.
Ráda bych odešla z Pekla…
s Wu Sung-minem.
Cože?
- Ne! Úplně mě mrazí. - Fakt?
Panečku.
Proč?
S Wu Sung-minem.
- Ruku v ruce. - Ano.
Pojďme do Ráje.
Jdeme.
- Jo, jdeme. - Hurá.
- Asi to bylo těžké. - Jo.
Dobrá práce.
Konečně je po všem.
To je fajn.
- To je. - Ano, moc hezké.
Jdeme.
Vidíte ho? Nedokáže to skousnout.
- Nebude to lehké. - Nepřijímá to.
Go-un má zřejmě, když přijde na muže, jiné standardy.
- Ano. - Asi to bylo tím, že si nebyla jistá.
- Sung-min ji nenechal na pochybách. - Ne.
- Projevoval jí city. - Ano.
- Kvůli tomu? - Někoho takového si přála.
- Proto si asi Sung-mina vybrala. - To je možné.
Rád bych slyšel rozhovory.
Chceme celé čtyři hodiny jejich rozhovorů.
S I-gonem se skvěle povídalo
a po schůzkách v Ráji mě přitahoval,
ale po návratu jsem od našich hovorů čekala víc.
Asi je typ, co se moc nesvěřuje.
To bylo minus.
Kéž by o všechno, co cítí, podělil,
abych věděla, na čem jsem.
Pak by mě přitahoval daleko víc.
Sung-min ví, jak to udělat, abych byla v pohodě.
A dal mi nepatrnými gesty najevo, že mu na mně záleží,
že se o mě stará, i když se nedívám.
Asi proto jsem si ho vybrala.
Projevování citů je pro ni priorita.
Ano, určitě chtěla daleko víc.
Přišlo nám, že I-gon je projevil dost,
- ale chtěla víc. - Víc.
- Taková je. - Jako Sung-min.
Ten za ní pořád chodil.
Chtěla někoho, kdo se svěřuje a stará.
I-gon se neprojevil.
- Taky myslím. - Mně to taky přišlo.
- Dělal, co mohl. - Zvlášť při tom, jaký je.
- Podle mě se snažil. - To jo.
Myslím, že si mě nevybere.
ČO I-GON
Budu se snažit nebrat si to.
Stejně to nemůžu změnit.
Je to na ní, prostě její rozhodnutí přijmu.
- On to čekal? - Aha. Tak to akceptujme i my.
To bychom měli.
Jen my to nechceme přijmout.
Ano, jen my.
- Ale byla to nečekaná volba. - To tedy ano.
První pár, který nikdo netrefil.
Měla přece ráda I-gona.
- To jsme si mysleli. - Ano.
- Ale dopadlo to jinak. - Víte co?
Chemie se asi liší člověk od člověka.
Jsou ti, které přitahuje někdo,
kdo city neprojevuje a vzbuzuje zvědavost.
A jiným se zas líbí někdo, kdo je u nich pořád
a projevuje jim city.
Lidé jsou různí.
Jako zaujatá osoba,
která tohle sleduje coby divák a ne jako moderátorka,
musím říct, že jsem doufala, že si vybere I-gona.
- Vážně. - My všichni.
- Vtáhlo nás to. - Uhranul nám.
- Zamilovali jsme se. - Ano.
- Já taky. - Asi jo.
Nakonec je to její volba a její vztah.
- Zatleskejme jí. - Ano, Go-un.
- Blahopřejeme. - Snad jim to vyjde.
- A bude z nich pár. - Budou hezký pár.
- To je dobrý začátek. - Ano.
Mé konečná volba
je Kim Dže-Džin.
Pojďme si dát něco k zakousnutí.
LI HA-UN
Snad nám spolu bude i dál dobře a zůstaneme přáteli.
Není tu nikdo, koho si chci vybrat.
Vzdávám se konečné volby.
- Bože. - To ne.
Kdybych měl dvěma slovy shrnout
tuto řadu Pekla pro nezadané, řekl bych toto.
- Brutálně přímá. - To jo.
V téhle řadě byli soutěžící opravdu přímočaří.
Často náš šokovali nebo jsme jim tleskali.
- Bylo v ní moře nezapomenutelných scén. - Ano.
A nebyla to zábava jen s páry,
ale s každým jednotlivě.
Jejich chemie byla neuvěřitelně zajímavá.
Opravdu památná řada.
Řekli jste o tom někomu?
Já o ní hodně vyprávěl.
Já taky.
- Zatím nejzajímavější řada. - I já.
Podle mě byla nejnapínavější.
Ano, taky myslím.
Překlad titulků: Vixo