РАЙ ПЕКЛО
ЛІ СІ АН
ЧОН Ю ЧЖИН
КІМ МІН СОЛЬ
ПЕ ЧЖИ ЙОН
КІМ ХЕ ЧЖИН
КІМ А РІН
ПАК ХЕ РІН
КІМ ДЕ ХВАН
КУК ТОН ХО
ЧАН ТЕО
КІМ ЧЖОН СО
ЮК ЧУН СО
АН ЧЖОН ХУН
ПЕКЛО ДЛЯ САМОТНІХ
Хто це?
Хто прийшов першим?
Агов, як воно?
Агов! Зажди…
«Агов, як воно?»
Агов! Зажди…
Боже, який ти кумедний.
Це вперше Чун Со завітав до нашої кімнати по мене.
Ходімо.
Куди?
Надвір.
Куди надвір?
Знаю гарне місце.
Він так кумедно постукав.
На останній стометрівці всі летять кулею.
Так.
Господи.
Одне це запитання знову змусило її серце калатати.
Цього разу, коли він це сказав, було мило.
-Так. -І «агов» теж.
Бачили, як вона сміялася?
-Так. -Я бачила.
-Вона була в захваті. -У них нічия, так?
Гадаю, так.
Забудь про нічию.
-Чун Со може бути попереду. -Так?
Шанси 60 на 40.
-Так. -Неймовірно.
У Чун Со 60 %, а у Чжон Со 40 %.
«Шістдесят відсотків».
Думаю, Чун Со пішов поговорити з Сі Ан.
Здавалося, у нього багато на думці.
-Що? -Здавалося, у нього багато на думці.
Так, це точно.
Було схоже, що рішення він прийняв учора.
-Учора? -Так, здебільшого.
Думаю, він вирішив.
Він не може так думати.
Не запевняй його. Зараз не час.
Що на тебе найшло?
-Що на мене найшло? -Ти перший прийшов по мене.
Правда? Давно я не заходив, чи, може, й ніколи.
Я трохи здивувалася.
-Справді? -Так.
Треба викладатися на повну.
Що ти робив? Що? Чому так широко всміхаєшся сьогодні?
Чому ти стільки всміхаєшся?
Приємно тебе бачити.
-Ясно. -Так.
-Учора… -Що ти робив?
Отже, вчора…
Коли ти обирала, я знав, що не піду.
-Я… -Ти знав?
Так, було відчуття, що обереш іншого.
-Так. -Але…
Коли так і сталося,
було дуже боляче.
Тож мене все це неабияк приголомшило.
-Ясно. -Мої почуття.
-Так. -Мої емоції.
Я часто вирушав до Раю, тож не шкодую, що не пішов.
Так.
Але вчора в Пеклі було таке гарне небо.
-Тож… -Так.
Я думав, було б чудово милуватися ним удвох.
Трясця.
-Що з тобою? -Що?
Ну все!
«Заждіть, він це справді сказав?»
-Так вона думає. -Правда?
-Її погляд був безцінним. -Так.
Чарівним.
Трясця.
Що з тобою?
Так усе й було.
А ще в нас майже не було розмов віч-на-віч абощо.
Ясно.
Усі зібралися й говорили надворі.
Потім рано пішли спати. Думаю, десь о 23:00.
-Це рано. -Так.
Я рано ліг, виспався,
тож сьогодні мені краще.
-Правда? -Так.
Ясно. Це добре.
Так.
От що було.
Ми з тобою двічі ходили до Раю.
Вдруге
я замислився над тим, як поводився.
«Я розібрався з думками», —
так я думав перед тим, як піти спати.
Ясно.
-То… -То ти з усім розібрався?
Так.
Я й Мін Соль сказав.
Ось що я зробив.
-Ясно. -Так.
-Я лише зробив своє. -Точно.
-Зробив. -Розставив крапки над і.
І зараз я чітко висловив свої почуття.
Більше не треба нічого робити чи докладати більше зусиль.
Тоді все, що тобі зараз треба, — бути милішим.
Це правда.
Спробую.
Так, спробуй бути м'якішим.
Так.
-Тобі треба бути лише трішки милішим. -Так.
-Зви мене за іменем. -Що?
Сі Ан.
Доведеться тренуватися.
-Агов, Сі Ан. -Без агов.
Мене звати не Агов.
Сі Ан.
Гаразд.
Він намагається змінитися.
Звіра приручають.
Повірити не можу, що вже останній день.
Так.
Якось так склалося,
що ми часто бували в Раю вдвох.
І багато часу провели разом.
Тож про це я не шкодую.
Ми багато були разом.
-Твоя правда. -Так.
Почуття, які були всередині…
Так?
Коли ми говорили на першому побаченні в Раю,
я багато чого випустила назовні.
Почуття, які я стримувала.
Тоді
я теж ледь не розплакався.
Так, ти так і казав.
Так.
Ти мене міцно обійняв.
ДЕНЬ 6 РАЙ
-Усе гаразд? -Так.
-Вибач. -Нічого.
-Вибач. -Усе гаразд.
Так боляче.
-Я була вдячна. -Розумію.
Коли я поплакала,
все просто вийшло назовні.
Усе вийшло.
-Отак? -Усе, що було всередині, вийшло.
Не знаю, що сказати.
Що?
Не треба нічого казати.
-Там нема що робити. -Так. Що?
Нічого не треба робити.
Уяви, що нічого, й лишайся тут.
Ніколи його таким не бачила.
Він так старається.
Це точно.
Чун Со зробив щеплення люб'язності.
-Це вкрай важливо. -Це не перевершити.
-Так. -Це правда.
-Думаю, зараз на його користь 70–80 %. -Так.
Але з Сі Ан — не знаю.
Думаю, якусь свою сторону вона показує лише Чун Со.
-Саме так. -Так.
-Вона широко всміхнулася, коли він зайшов. -Так.
-Її обличчя було дуже експресивне. -Так.
Коли вона з Чжон Со,
вони наче стара пара.
Але з Чун Со
відчуття наче на самому початку стосунків.
Найбільша відмінність між ними в тому,
що Сі Ан нічого не очікує від Чжон Со.
А від Чун Со — постійно:
«Зроби це, зроби те».
Вона попросила добрішого ставлення.
Вона вже багато від нього очікує.
Здається, це щось на рівні інстинкту.
Серце Сі Ан належить Чун Со.
Якщо вона так упевнена в Чжон Со,
не думаю, що слова Чун Со розчулять її серце
або змусять дивитися на нього з такою ніжністю.
-Саме так. Хіба я не казав? -Так.
Більше не хочу говорити.
Просто хочу дивитися.
-Мовчатиму. -Подивімося.
-Ще не відомо. -Передчасні припущення заборонені.
А Рін?
Ти довго?
П'ять хвилин. Ні, три.
-Дві хвилини. -Дві?
Що з ним?
«Що з ним?»
Вона в захваті.
Ходімо.
Як тобі моє вбрання? Схоже на тропічне?
Ти схожа на напій.
Я схожа на напій?
Фруктовий напій.
-Сядемо тут? -Гаразд.
Я сьогодні вдягнув окуляри.
Це за рецептом?
Вони слабкі, але блокують ультрафіолет.
Тут ультрафіолету немає.
Хочеш бути стильним?
Ти про що? Стильним? Я тебе прошу.
-Тобі пасують. -То що ти вчора робила?
-Учора? -Так.
-Я багато говорила, що відірвуся… -Так.
Але весело не було.
Не було нікого, з ким хотілося б поговорити.
Я лише споглядала за Чун Со і Мін Соль.
Ти так прагнула веселитися, та, гадаю, нічого не сталося.
Серйозно.
Коли ти в Раю, цікавишся, чим займаються люди
і які фото роблять в Пеклі.
Тобі це було цікаво?
Схоже, ти дуже цікавишся Пеклом.
-Тому що ти була тут. -Ясно.
У такому разі добре проявляти інтерес.
Коли я вчора був у Раю, було трохи по-іншому.
Я чула. Я так ревнувала.
-Не треба. -Чому?
-Чула, ви ходили в ізакаю. -Так.
А ще в боулінг.
-Так. -Саме так.
Нічого особливого.
Не було так весело, як тоді, коли ходили ми.
Боулінг був дуже нудним.
Зі мною було б весело.
Це б усе змінило.
Як мило.
-Ми одразу пішли в ізакаю. -Ясно.
Повечеряли.
Попили чай після вечері.
-Поїли фрукти. -Ясно.
Трохи поговорили. Потім помилися й пішли спати.
Ти знову детально описуєш за хронологією.
-Усе, що робив. -Ну…
Просто кажу, що відбувалося.
Нічого особливого.
Ясно.
-Що? -Що?
Чому ти смієшся?
Боже, як кумедно.
-Чому ти смієшся? -А ти?
Припини. Через тебе я сміюся.
-Ти перша почала. -Ні, ти.
Що? Чому ти знову смієшся?
-Чому вони радіють? -Просто.
Мабуть, щасливі.
-Вони зараз такі близькі. -Так.
Ти сьогодні без сережок.
Я не мала можливості щось вдягнути.
Бо часу бракувало?
Ти дав мені дві хвилини, тож я вийшла за одну.
-Я їх тобі принесу. -Справді?
Які там є?
Оті листочки.
Тепер, коли дивлюся на тебе збоку,
бачу, що в тебе дуже великі сережки.
Вони гучно дзеленчать.
Я їх побачив…
-Вони величезні. -І на вигляд такі важкі.
Вони тобі пасують.
Дякую.
Оті листочки.
-Не листочки. -Ні?
Вдягни те, що я тобі оберу.
Але я не так уже й багато аксесуарів привезла.
Ось що в мене є.
Це тобі личить.
-Краще, так? -Так, це і…
Поміряй оце.
Зупинімося на цьому.
Ні, не на цьому.
Оці…
-Вони мене лякають. -Тобі вони не подобаються.
Вони мене лякають.
-Оці мене лякають. -Ні, я їх одягну.
Може, якщо зараз подивишся, сподобаються.
-Дай подивитися. -Ну як?
Вони мене лякають. Не вдягай їх.
Вони страшні.
-Вдягни оці. -Забудь.
Хочу вдягнути те, що хочу.
Справді? Тоді давай.
Нащо ти привела мене…
Цього теж не хочу. Надто сміливо.
-«Справді? Тоді давай». -«Нащо ти привела мене?»
Оце гарне.
-Тобі личить. -Допоможи вдягнути.
-Це важко. Я ніколи не пробував. -У мене задовгі нігті.
Постарайся, або попрошу когось надворі.
Нормально? Добре?
-Так, добре. -Ходімо.
Добре.
Чому ти взагалі питала мою думку?
Що?
У цих двох справжнє побачення.
-Точно. -Так.
Побачення в Пеклі.
Для них усе вирішено.
-Це точно. -Так.
Вони викликають у мене усмішку.
Тук-тук.
-Що робиш? -Що?
Погуляймо разом.
Добре.
Хочеш зробити полароїдне фото?
Авжеж.
Погода гарна.
Не те слово!
Не те слово.
У нас не було нагоди зробити фото.
Я зроблю для тебе гарне.
Можу вас обох зняти.
Справді? Було б чудово.
Авжеж.
Гаразд, один… Та поза була кращою.
Так.
Гід.
-Коли він з'явився? -Гід.
Можна відлік?
Гаразд, я зніму.
Так, раз, два.
Ще раз.
Посміхніться. Раз, два.
-Останнє. -Надто швидко.
Зробімо кумедне.
Гаразд.
Що робитимеш?
Боже, вони така гарна пара.
Серйозно.
Дай подивитися.
Гадаю, ти мене лаятимеш.
Чжон Хун зробив фото і просто пішов.
Він що, справді гід?
-Коли? Я не бачила, що він пішов. -Справді гід.
Дай подивитися.
Гадаю, ти мене лаятимеш.
Ти не зробив гримасу, так?
Це моя гримаса.
Агов!
Ні, я пробував!
Я намагався зробити гримасу.
-Облиш! -Я не знав, що ти так далеко зайшла.
Слід було сказати, як далеко заходити.
Та годі, що це?
Так сильно зненацька не скривишся.
Я це збережу.
Ні.
Вийшло чудово.
Навіть твоя гримаса ідеальна.
Наче фотосесія.
Зажди.
Усе.
-Ось воно. -Ось воно.
Звісно, ти гарна.
Ти не втомився? Ти наче дуже втомлений.
-Я сьогодні такий? -Так.
Ти втомився, правда?
Старий втомився.
Цей старий…
Старий втомився.
Тобі це дуже подобається.
Отак ти сміялася.
Повірити не можу, що це останній день.
-Скажи. -Так.
Так спокійно.
Серйозно…
наче сон.
Справді?
Час так швидко минув.
Який поточний рахунок? Хто лідирує?
-«Поточний рахунок»! -Так.
Поточний рахунок…
однозначно на користь Чун Со.
-Так. -Згоден.
Сі Ан наче щаслива й веселиться.
Але враження, наче її серце деінде.
Ось як відчувається.
Вона надто розслаблена.
Чому ти зітхаєш?
Проблеми вдома?
Да Хі завжди мала слабкість.
-До Чжон Со. -Це правда.
Чому ти вважаєш, що Сі Ан його обере?
Коли вона була з Чжон Со,
я бачила, як час від часу вона поринала в свої думки.
Схоже, серцем вона з Чун Со,
але все одно думаю, що кінець кінцем вона обере Чжон Со.
Що? Справді?
Ти така…
Овва, ти така непохитна.
Ти ж не відповідаєш так, якби сама обирала?
-Річ не в цьому. -Вона тверда, як Тон Хо.
Не думаєте, що вона обере того, з ким почувається стабільніше й зручніше?
Але оскільки це Сі Ан, я не впевнена.
Навіть якщо в неї більше інших почуттів.
-Почуттів до Юк Чун Со… -Так.
Може, вона думає про довгий строк.
-І обере комфорт? -Так.
Хтозна.
Думаю, Сі Ан обере Чун Со.
-Справді? -Справді? Я думала, Чжон Со.
Так, Чжон Со.
-Чому? -Ти досі гадки не маєш.
Чому б це? Сі Ан не в моїй кімнаті.
Ми про це і в нашій кімнаті не говоримо.
Чого це раптом Чжон Со?
Не раптом.
Вони пішли до Раю на початку.
-Вона сказала, що коливається. -Так.
Вона сказала, що Чжон Со отак масував їй руку.
-Сі Ан про це не забула. -Але…
Справді? Досі?
Вона розповідала. Це їй затьмарило голову.
Хіба востаннє вона ходила не перевірити почуття?
Хочу обрати Чун Со. Думаєте, він мене обере?
-Вона чує те, що хоче чути. -Господи!
-Яка вона мила. -Вона хоче в це вірити.
Боже, Мін Соль.
Хочу обрати Чун Со. Думаєте, він мене обере?
-Що? -Думаєте, він мене обере?
Мені з ним піти поговорити?
На твоєму місці я б усе йому розповів.
Не можу говорити від його імені,
але з того, що я чув: «Якби в нас був час, усе могло б змінитися».
Що ти робиш?
А Рін, ходімо.
-Ви куди? -Так не можна!
-Хочу з тобою поговорити. -Боже, ти такий лихий!
-Ти такий лихий! -Він зі мною.
-Ми з Тон Хо мало говорили. -Чудово.
-Сядьмо всі й поговоримо. -Тут.
Ми з А Рін підемо погуляємо.
Агов, можна присісти?
Так, можна.
-Це наші ліжка. -Добре.
Добре вчора спав?
Я? Чудово. Просто вирубався.
-Я вчора була така тиха, так? -Так.
Ходила навшпиньки.
-Справді? Вибач. -Так.
Коли ми мили посуд, ти здавався сердитим.
Я й заговорити не могла.
Я здавався сердитим?
Ти дуже ясно дав зрозуміти, що тобі нестерпно мити зі мною посуд.
Чому це нестерпно?
Не знаю, але ти це показав.
-Ні, не нестерпно. -Справді?
Просто тоді
я не розібрався з особистими почуттями й тривогами.
-Ось чому. -Ясно.
-А зараз розібрався? -Так.
-Остаточно. -Це добре.
Мені байдуже на результат,
просто мушу робити так, як здається правильним.
-Правда? -Я теж.
-Так. -Я зроблю так само.
-Думаю, це правильно. А ти? -Так.
Вип'ємо сьогодні.
Присягаюся!
-Ти ставишся до мене як до меншої сестри! -Що?
Серйозно, ти…
-Ти здурів? -Що?
Авжеж, вип'ємо.
Це твій сьогоднішній образ?
-Так, невинний. -Устань.
Зажди, дай поглянути.
Гарно.
Гарно ж, так?
-Правда? -У тебе немає аксесуарів?
-Є. -На вигляд трохи простенько.
Одягни намисто.
«Одягни намисто!»
У мене є, та що вдягнути, не знаю.
Обери мені якесь.
-Не це. -Дай поглянути.
Обирай із оцих.
Аксесуари, обрані тим, хто не має до неї почуттів.
-Який сенс? -Але вона має почуття до нього.
-Так. -Справді?
-Для Мін Соль… -Хіба не сумно?
-Так. -Це час веселощів.
Справді?
-Так, з її точки зору. -Так.
-Небагато, га? -Щось таке було б краще.
-Що? Це? -Це. Так.
Добре.
-Отак добре? -Непогано.
Одягни, будь ласка.
-Я? -У мене нігті задовгі.
Боже, скільки клопоту з тобою.
Будь ласка. У мене задовгі нігті.
-Гаразд. -Я не можу.
Дай подивитися.
Не роби закоротким.
Так, трохи вільно.
Дякую.
Треба подивитися.
Так. Ти ще й добряче засмагла.
Так, я дуже засмагла.
-Агов! -Так?
-Непогано, так? -Так і є.
Чун Со на 200 % обере Сі Ан.
Боже, але…
Чун Со такий дивний. Він постійно…
Він водить мене за носа. Від цього здуріти можна.
Постійно фліртує. І намисто на мене вдягнув.
Навіть враховуючи почуття до іншої,
він постійно фліртує зі мною.
Він узагалі не водив її за носа.
-Він геть нічого не робив. -Який ти лихий.
Та серйозно.
Я розумію, чому Мін Соль так думала.
Зажди, то Чун Со з нею фліртував?
-Аж ніяк. -Він не фліртував.
-Він завжди з нею розслаблений. -Так.
Але з її точки зору,
вона й надалі думає, що він фліртує.
А Чун Со просто завітав потусити.
-Він нудьгував. -Саме так.
Так, він обрав намисто.
-Але вона сама попросила. -Так.
Попросила його вдягнути, а він відповів: «Скільки клопоту з тобою».
Твоя правда.
Якщо передивитися, буде видно, що він не фліртував.
Думаю, Мін Соль хоче подумати над тим, чого хоче.
-Коли вона говорить із іншими дівчатами… -Так.
Питає: «Ти так не думаєш?», — і намагається отримати бажану відповідь.
Але коли людина закохана, вона вірить у те, у що хоче.
-Усі дрібниці набувають сенсу. -Так.
То ось чому.
-Поговорімо в тій приватній кімнаті? -Авжеж.
-Буде сумно, що все скінчиться. -Так.
Усе вже майже скінчилося.
Не думала, що час так швидко промайне.
Спочатку десять днів здавалися такими довгими.
Я хвилювалася.
-Але час пролетів. -Так, згоден.
Навіть ще швидше, бо ми двічі вирушали до Раю.
Точно.
Ти про щось шкодуєш за ці десять днів?
Шкодую, що програв у грі й залишився в Пеклі в перший день.
-Серйозно? -Так.
Я завжди
в житті шукаю ситуації, де можна перемогти.
Тож я зрозумів, що з цим тут треба змиритися.
У перший день мені було нелегко.
Що за «ситуації в житті, в яких можна перемогти»?
Бізнес. Успіх.
-Він про це, так? -Завоювання.
Схоже, він захоплений власним світом.
Він надто самозаглиблений.
Три шоколадні монети.
Я хотів їх усі віддати тобі.
-Справді? -Так.
-Знаєш, кому я віддала свої? -Ні.
-Тобі не цікаво? -Ні.
-Справді? -Так.
-Тобі не цікаво? -Ні.
Мені байдуже, кому ти віддала свої. Байдуже, хто дав мені мої.
Мені такі речі не цікаві.
Правда?
Тобі не цікаво?
Саме так.
-Серйозно? -Так.
-Не думаю, що це має якийсь сенс. -Це цікаво. Розумію.
Для мене найголовніші
мої почуття й думки.
Ясно.
Це цікаво.
«Це цікаво!»
Це й справді цікаво.
Але жінки хочуть, щоб чоловіки були допитливими.
-Так і є. -Так.
Для неї дивно, що йому не цікаво.
-Це дивно. -Чому так?
Якби мною хтось цікавився,
йому було б не байдуже, за кого я голосувала.
Вона хоче, щоб йому було цікаво.
-Я про це говорила. -Що?
«Не думаю, що Де Хвану я настільки цікава».
-Справді? -Так.
Я просто думаю…
Я завжди був байдужим.
-Мене не цікавили інші люди. -Саме так.
Я такий і до себе.
-Ясно. -Тож…
Мої переконання незмінні.
-Тому я не звертаю уваги на інші речі. -Вони неважливі.
«Це не так важливо», — ось що я думаю про багато речей.
-Тож виникають непорозуміння, як раніше. -Так.
-Але їх можна вирішити розмовою. -Так.
Якщо чесно, спершу я не була впевнена.
Кажеш, була невпевнена…
Ти це кажеш,
алі інші дівчата говорять,
що я з тобою дуже ніжний.
-Зі мною? -Так, як я ставлюся.
Справді?
Тож я подумав: «Чому Чжи Йон не впевнена в моїх почуттях?»
Але чому я була невпевнена?
Я теж не знаю.
Хіба це не в твоєму характері?
-Можливо, я поводилася обережно. -Так.
Може, я не одразу повірила, що ти щирий.
Така вже я.
-Ясно. -От ти щось кажеш.
А я думаю: «Це правда?
Чи він намагається мене потішити?»
-Так. -Через це я думаю про такі речі.
Так.
Хочеш спитати мене ще щось?
Думаю, за два дні в Раю
я запитав усе.
-Цікаво, що роблять інші. -Так, ходімо?
-Ходімо? -Так.
Слухати це було таким розчаруванням.
Відчуваю таку здавленість отут.
Їхні бесіди рухаються по колу.
-Так. -Під час розмов я цього не відчуваю.
Щодо Де Хвана… Як би це сказати?
Думаю, він справді самозаглиблений.
-Ось що я думаю. -Гадаю, він…
-Дуже самозаглиблений. -Має переконання.
І не змінює думок після розмов з іншими.
Думає: «Я такий, як є, і мої переконання тверді.
Мені начхати, чи ви це приймаєте, бо так я думаю.
-Такий уже я є». -Так.
-«Бо це я». -«Бо я таким є».
Та в такому випадку,
зустрічатися буде нелегко.
Гадаю, це проявлення негативної сторони особистості митця.
У нього дещо снобістське ставлення до свого мистецтва.
Якщо чесно, я трохи теж такий.
-Тож… -Чому?
Коли мені було трохи за 20,
я дуже захопився хіп-хопом.
-У якийсь час був геть заглибленим. -Так.
-Я думав: «Я найкращий. -Так.
Ви всі ніщо».
-Але… -Це можна помітити.
-У словах реп-треків. -Так.
Це нагадало мені той час.
Ясно.
Якщо чесно, мені від цього трохи сумно.
У мене запитання.
Цей світогляд розповсюдився на твої стосунки?
-З дівчиною, скажімо? -Тож…
Так, бо з цим світоглядом живеш.
-Ясно. -Ясно.
-Тому вважаєш себе видатним. -Так.
І казати безцеремонні речі — частина крутого образу.
-Ясно. -Бум!
Але він справді дбає про свою культуру, у нього є великі мрії,
тож, думаю, зараз він просто трохи заглиблений у все це.
-І думаю, він може змінитися. -Так.
Як я.
Хотілося б, щоб Де Хван
був трішки уважнішим до інших.
Нарешті поплаваємо в океані.
Буде весело!
Їм кінець.
Гаплик.
Чудово!
-Вона як тюлень! -Чудово!
Так холодно!
Овва, це Чун Со?
Він просто як риба.
-Хапайте його! -Віддай!
Ні, зажди!
Хочеш у трубу?
Оце так холод!
-До зустрічі в Сеулі! -Бувайте!
Так холодно!
Ти найкращий, Чжон Хуне. Тільки ти про мене й дбаєш.
-Тобі не холодно? -Холодно!
А що робить Чун Со?
Він що, Тарзан?
Як він туди видерся?
«Тарзан»!
Господи!
А що він робить?
-Тарзан! -Тарзан!
Чун Со! Погляньте на нього! Ви бачили?
Дивовижно!
-Він стрибнув, як нирець. -Стрибнув зі скелі.
-Чун Со стрибає зі скелі. -Правда?
Що він, заради бога, робить?
Не знаю.
Віддай.
Спершу скажи: ми в одній команді?
Ми в одній команді!
-Гаразд, це офіційно. -Ні!
-Перепрошую. -Ми в одній команді. Вибач.
-Що? Отак раптом? -Вибач.
Агов, обережно.
Ти у воді вправний.
-Так. -Тут нормальна глибина?
Нормальна.
Сі Ан, ти куди?
Бувай!
Що ти зробив?
Як далеко вона пливе?
Там надто глибоко.
-Що? Правда? -Так.
Повертайся!
Агов! Коли це ти туди відплила?
-Іде у воду. -Не може бути.
Вони відпливуть?
Привіт!
Я йду!
Боже, Ю Чжин.
-Боже, Ю Чжин. -Годі, Ю Чжин.
Ти серйозно намагаєшся відпливти?
Я її рятую.
-Агов, ти… -Не забирай її. Вона моя принцеса.
-Геть. -Іди туди.
-Ні! -Дай мені приєднатися.
Ні!
Ти рятуєш її зі мною?
Мені недобре.
Я можу сама.
Чому вони відходять далі?
Мабуть, уже йдуть.
Справді?
Це було весело.
Так.
Рушники.
Лишилися рушники?
-Я замерзаю. -Так холодно.
-Зажди. -Дай-но мені рушник.
Не треба було йти у воду.
-Чому? -Схоже, я застудився.
Справді? Що нам робити?
Якщо тобі так холодно, мабуть, ти справді прихворів.
Гадаю, що так.
-Усе гаразд? -Не знаю.
-Не знаєш? -Прийму ліки.
Ми ж іще питимемо, так?
Так, пити не можна, коли приймаєш ліки.
Так.
Щось перед цим сталося?
Щось засмутило Чжон Со?
Сі Ан раптом згадала Чун Со, коли була з Чжон Со.
Спитала: «Куди подівся Чун Со?»
-Може, це його засмутило? -Точно.
От що сталося.
Вона спитала це, коли була з Чжон Со?
-Так, із ним. -Саме так.
Так усе було.
-Ось воно що. -Ось що сталося.
Зараз Чжон Со трохи…
Ні, вони обидва активні.
Але коли Чжон Со бачить Чун Со і Сі Ан разом,
він стає якимось…
-Засмученим. -Нещасним.
-Думаю, він втомливий. -Чжон Со казав, що він консервативний.
Так.
Але Чун Со так не засмучується, коли Сі Ан із Чжон Со.
А от по Чжон Со все видно.
-Так. -Так.
Я така голодна.
Так їсти хочеться.
-Овва! Святі небеса! -Що?
М'ясо для гриля?
-Що? М'ясо? -Очманіти!
-Що це? -Здуріти можна.
-А Рін може сісти тут, а ти — тут. -Добре.
-Ти вмієш смажити м'ясо? -Так.
-Смачно. -Дуже.
Ну що, тост?
Добре.
Яке пиво хочеш?
-Оце? -Так.
Усі молодці за ці дев'ять днів.
-Будьмо! -Будьмо!
Не віриться, що це остання ніч.
-Це остання ніч? -Так.
Це ж остання ніч.
То що, потихеньку почнемо?
-Як весело. -Так цікаво.
Давайте по черзі.
Найбільше мені цікавий Тон Хо.
Тон Хо…
Ви будете шоковані.
Мені дуже цікаво.
-Він точно юний. -Директор?
Правда?
Мені 30 років.
Якого ти року народження?
1993.
Ясно.
Я професійний аудитор.
Він аудитор!
Пан аудитор.
Аудитор? Круто.
Аудитор.
-Так і знав. -Аудитор — і такий гарний?
Я знав, що це щось професійне.
Так.
Упевнена, і ви професіонал.
Не припускай, що я старша.
Не зли мене. Я зараз чутлива.
Наче я очевидно старша за них,
усі звертаються до мене офіційно.
Невже я виглядаю настільки старшою, що вони так упевнені?
Тож перед цим ви, Ю Чжин… Вибач, я не хотіла.
Ти що, хочеш бійку почати?
-Я постійно це сьогодні роблю. -Хочеш почати зі мною війну?
То ти не старша?
Ю Чжин…
Я не старша за тебе.
Мені з тобою так комфортно.
Але це якщо ти старша.
З якоїсь причини…
Ти трохи старша, так?
Правда?
-Її обличчя! -«Чому вони вважають мене старшою?»
Однак вони молодші.
-Як мило. -Бідолаха.
Ти найстарша?
Дозвольте запитати.
На який вік я насправді виглядаю?
-Нащо? -Просто скажи нам, Ю Чжин.
Так, просто скажи.
Мені 28.
Щодо роботи — я танцівниця в танцювальній трупі.
-Я танцюю й роблю хореографію. -Справді?
-Це їй личить, правда ж? -А й справді.
Я вчителька й мисткиня.
-«Мисткиня». -Божечки.
-Я й уявити не міг. -Справді?
Коли я робила жести чи щось імітувала,
я думала: «Чи не надто граційна в мене рука?»
-І тому подібне. -Зовсім ні.
«Я розкрила свою таємницю?»
-Час від часу були такі думки. -Зовсім ні.
Ти сказала: «Ф'ю!», — коли описувала стрибки з мотузкою.
-«Ф'ю!» -Твоя правда.
-«Ф'ю!» -Це був спойлер.
-Мін Соль? -Мін Соль?
Я народилася…
в 2000 році, мені 23.
Бачите? Я казав.
Ти виглядаєш на свій вік.
Овва, здуріти.
Мені… 25 років.
-Неймовірно. -Я 1999 року.
-Овва, 1999. -Що?
Бачиш? Я казала, що ти на рік старша за мене.
-Твого віку? -Так.
Ясно.
Я народилася в 2000 році.
Що? Я знала, що ми однолітки!
Мені 25. Я народилася в 1998 році.
-Ми одного віку. -Я ж казала.
Боже, я була так здивована.
Чорт, я найстарша!
Так і є.
-Вона сподівалася на інше. -Так.
-Ми ж казали. -Найстарша дівчина.
Це було очевидно через твою подачу себе.
Я подумала: «Що ж, мабуть, я здаюся досвідченою, тож це зрозуміло».
Оскільки я здаюся розумною й елегантною, мабуть, вони так мене бачили.
Але тепер, коли я знаю, що я найстарша,
мені від цього трохи сумно.
Чому ми старіємо?
Бідолашна. Усе гаразд, облиш.
Треба розібратися, як звертатися одне до одного?
Як?
Дівчата? Я мала рацію.
-Вони всі старші за нас. -Я маю запитання.
Хе Чжин.
Був момент, коли в тебе серце завмерло?
Не лише від приємного хвилювання.
Коли серце завмерло.
Коли Чжон Хун…
Коли він повернувся з Раю
і дав мені сповнену впевненості відповідь,
у мене завмерло серце.
РАНІШЕ ВДЕНЬ
Я навіть жодного разу не коливався.
Просто подумав, що ти можеш бути цим трохи занепокоєна,
а я цього не хотів.
Я була зворушена. Так.
Усе стає теплим і розпливчастим.
Теплим і розпливчастим.
Так, а ти, Чжон Со?
У тебе завмирало серце?
Відколи ти сюди прийшов, у тебе завмирало серце?
Так.
То розкажи нам.
-Що? -Розкажи нам.
-Коли це сталося? -Так.
У перший день,
коли ви стояли.
Що?
Я переміг у грі в перший день,
ви стояли там, а я обирав.
У перший день…
ДЕНЬ 1
Сі Ан, ти розібралася зі своїми почуттями?
Так, думаю, так.
Чун Со, ти визначився з завтрашнім остаточним рішенням?
Не можу цього слухати.
О боже.
Визначився учора.
Ясно.
Я все вирішив.
Чун Со.
Усе одно…
Здається, я розплачуся.
-Що хочеш спитати? -Я зараз розплачуся.
Ось-ось заплачу.
Ні, не втішай мене.
Усе одно,
тобі було весело зі мною в Раю, правда?
Вона питає його напряму!
Не роби цього. Будь ласка.
Гаразд.
-Було весело, так? -Не плач.
Звісно, було дуже весело.
З тобою було найлегше розмовляти.
Нам ніколи не було нудно.
-Він і нам це постійно казав. -Так.
Так і є. Можемо довіку розмовляти.
Ти це зможеш.
-Боже. -Не плач.
Усе гаразд.
Господи.
Усе нормально.
Думаю, я намагалася сказати:
«Не забувай про мене».
КІМ МІН СОЛЬ
Було так весело.
У мене враження, що це досвід на все життя.
Було весело.
І…
Хочу сказати Чун Со…
Коли б я його не згадувала, я плачу!
Дякую тобі.
Моїм найбільшим питанням було: «Чи можу я закохатися за десять днів?»
Але, крім цього, я відчула безліч емоцій.
Було добре.
Що сказати?
-«Було добре». -Просто добре.
Не хочу повертатися додому.
Я теж не хочу.
Після служби в армії
я завжди відчував себе аутсайдером, де б я не був.
У мене завжди було відчуття, що я не можу
знайти спільної мови з іншими.
Відчував це на роботі, будь-де.
Але тут я наче знайшов сім'ю, тож я був дуже щасливим.
Навряд чи я це забуду.
Час тут, звісно,
був виснажливим фізично й морально.
Але, думаю…
це була незабутня подорож.
Я всім вдячний.
Це справді був найцінніший подарунок, який я колись отримував.
Думаю, це буде приємний спогад, яким я дорожитиму все життя.
Так добре.
ОСТАННІЙ ДЕНЬ
Найгарячіше пекло в світі — «Пекло для самотніх».
Сьогодні останній день.
ЮК ЧУН СО
Зараз ви зробите остаточний вибір.
ЧАН ТЕО
АН ЧЖОН ХУН
КІМ ЧЖОН СО
Дівчата вже знаходяться в локації остаточного рішення,
чекаючи на чоловіків.
ПАК ХЕ РІН
КІМ А РІН
КІМ ХЕ ЧЖИН
КІМ МІН СОЛЬ
ЛІ СІ АН
Джентльмени,
пройдіть до локації, де знаходиться обрана вами дівчина.
Якщо дівчина обрала хлопця, який підійшов до неї,
вони утворять остаточну пару.
Якщо дівчина обрала не того хлопця, що підійшов до неї,
вони залишаться в Пеклі.
Що ж, лишилося тільки остаточне рішення.
-Вгадаймо, хто кого обере. -Добре.
-Гаразд. -Добре.
Не знаю, кого обере Ю Чжин.
Гадки не маю.
Думаю, Тео залишиться вірним своїм почуттям.
-Так. -Отже, Тео,
Чун Со і Чжон Со оберуть Сі Ан?
Так.
Проблема в Сі Ан.
У цьому сезоні Сі Ан…
-Так. -Усе упирається в її вибір.
Це не Тео.
Думаю, Сі Ан обере Чжон Со.
Ти досі так вважаєш?
Особисте бажання.
Та ні.
-Кінець кінцем, думаю… -Вона не зламається.
Сі Ан обере Чжон Со, хоча її тягне до Чун Со.
З ним безпечно і комфортно.
Думаю, врешті-решт, вона обере Чун Со.
-Ясно. -Юка?
Юка.
Врешті-решт, я теж думаю, вона обере Юка.
-Овва, Юка? -І я так думаю.
-Справді? -Юка.
Хочу стати на твій бік.
-Та не треба. -Так, не буду.
Не буду. Я теж за Юк Чун Со.
Але минулого разу ми всі помилилися.
В якості остаточного рішення
вони завжди обирають безпечну людину.
Щодо Сі Ан, вона в цьому шоу дуже відверта.
-Так. -Це й причина.
Тому, гадаю, вона зробить безпечний вибір
того, з ким можна побудувати довгострокові стосунки.
Чан Тео, вирушай.
Я?
Тео має такий крутий вигляд.
-Серйозно. -Так і є.
Гадаю, він відчуває полегшення.
Хай щастить.
Ти сьогодні така гламурна, Ю Чжин.
Щасти.
Я знов відчув чисті емоції юних років,
а також хоробрість виразити все, що відчував.
Ці почуття досі зі мною,
і я вірю, що треба слідувати за серцем.
Чому ти так далеко?
Агов, обережно.
Що це?
Що?
Кім Де Хване, вирушай.
Я упевнений, відколи вперше її побачив.
Що більше часу ми проводили разом, то більше я відкривався.
Зачаровувало те, що вона ставала дедалі милішою,
тож подобалася мені все більше.
-Привіт. -Привіт.
У тебе гарне вбрання.
Ан Чжон Хуне, вирушай.
У нас стільки спільних спогадів у Пеклі,
відчуваю, що наші почуття одне до одного справжні.
Чжон Хун, мабуть, обере Хе Чжин, так?
-Гадаю, так. -Так, це Хе Чжин.
Що?
Заждіть. Він пройшов повз?
-Він повертається. -Це мене збило з пантелику. Боже.
Гіду треба вміти жартувати.
-Ясно. -Так.
Треба бути дотепним.
Що це було?
Боже, ну ти мене й налякав.
Спекотно, правда?
-Дуже. -Так.
Кук Тон Хо, вирушай.
Я провів з нею найбільше часу і в Пеклі, і в Раю,
мене привабило те, які ми сумісні в багатьох речах.
Сподіваюся, ми зможемо розвинути наші добрі стосунки.
Бувай.
Тон Хо не вагався.
Він поспішає.
Так.
Спекотно, так?
-Що? -Тобі жарко?
Так.
Ти прийшов, і в мене з'явилася тінь.
Приємно.
Юк Чун Со, вирушай.
Вона перша,
хто змусив мене віддатися цьому досвіду.
«Перша»?
-Що? -То це Мін Соль?
Її хочеться захищати.
Справді?
-Справді? -Не може бути.
Спекотно, так?
-Що? -Спекотно, так?
Спекотно.
-Він підійшов так близько до неї. -Серйозно.
-Лише щоб пройти повз? -Заради бога.
-Трясця, Юку! -Так.
-Облиш. -Мін Соль точно дуже нервувала.
Скажи.
Кім Чжон Со, вирушай.
Щасти.
-Що? -Щасти.
Дякую.
Щасти.
Ти в улюбленій сукні.
Він постійно зупиняється.
Від початку для мене була лише Сі Ан — і завжди вона.
Раніше я не вірив у кохання з першого погляду,
але тепер зрозумів, що закохався з першого погляду.
Так.
Крута сорочка.
Ти сьогодні з чубчиком.
Так.
Вони всі гарні.
Усі чарівні по-своєму.
-Так. -Так.
Це й справді кінець.
Так.
Таке відчуття…
Я був дуже радий зустріти тебе в Пеклі.
Мені справді сподобалося проводити з тобою час.
Ходімо й вип'ємо кави.
-У неї нещасний вигляд. -Вона не хоче.
Вона якась неспокійна.
Завдяки тобі важкі часи в Пеклі було легше переживати,
ти був дуже надійним.
Коли ми були разом, ти напрочуд добре висловлював свої почуття.
Постійно казав, що я гарна й мила.
Ти зробив мене дуже щасливою, і я була вдячна.
Людина, з якою я хотіла би покинути Пекло, — це…
Боже, не знаю. Просто…
Просто трохи…
Відчуття, що мені буде непереливки.
Якось…
ПЕ ЧЖИ ЙОН
Чи вона його обере?
Вона така нещасна.
Кім Де Хван.
-Таки обрала. -Так.
Після багатьох розмов із Де Хваном,
я зрозуміла, що не все між нами ідеально.
Я була непевна щодо деяких речей.
І все одно вірю його словам.
Він повністю зосередився на одній мені.
Він був прямолінійним і весь час присвятив мені.
Думаю, тому він мене привабив.
Чому ти зробила таке обличчя, перш ніж почала говорити?
-Ти трохи скривилася. -Правда?
Наче: «Він мені не до вподоби, але…»
-Серйозно? -Так.
-В яблучко. -Він це зчитав.
-Тож він не нетямущий. -Він попав.
Серйозно.
-Він не нетямущий. -Так.
«Я тебе оберу. Я вдячна».
-Отак? -«Він мені не до вподоби.
Та лишити тут його не можу.
Я оберу тебе». Наче так.
Ти здогадувався, що я тебе оберу?
-Ні. -Що? Серйозно?
Ні, я знав, що обереш.
Що?
Як ти був такий упевнений?
Бо я завжди впевнений у собі.
Боже, це так зарозуміло.
-Я був зарозумілим? -Так.
Хочу обрати ще раз.
Запізно.
А Рін,
давай часто бачитися назовні.
Добре.
Коли підемо звідси, нумо веселитися.
Людина, з якою я хотіла би покинути Пекло, — це…
Кук Тон Хо.
Тут без сюрпризів.
-Тон Хо був таким популярним. -Так.
А Рін завоювала його.
-Так. -Так.
От що я думаю.
Це може бути доля.
Побачимо.
«Бі-біп».
Вона вірить у долю.
-Так. -Вони обидва вірять.
Працюють поряд.
-І живуть поряд. -Так.
Для побачень ідеально.
-Сподіваюся, це надовго. -Було б чудово, якби одружилися.
Так.
Ходімо.
Добре.
-Спекотно. -Так.
Бувайте.
Я лишуся тут.
Для мене від початку був лише ти.
Я була великою шанувальницею.
Тепер це ніяково. На хвилину роз'єднаємо руки?
Моя застрягла.
-Правда? -Так.
Ми надто довго пробули в Пеклі.
Залишмо його разом.
Дякую, що з'явився посеред шляху.
Людина, з якою я хотіла би покинути Пекло, — це…
Ан Чжон Хун.
Ходімо.
-Дивися під ноги. -Добре.
Бувайте.
Бувай, Пекло.
Сі Ан.
Я хотів показати тобі всі свої справжні почуття
і побачити твої.
Сталося й те, й інше.
Я ні про що не шкодую. Я вдячний.
Кожен момент із тобою зробив мене щасливим.
У мене голос зник.
Бажаю тобі щастя.
Сі Ан.
Відколи я сюди прийшов,
від початку до кінця цієї подорожі
ніщо не відбувалося так, як я очікував.
На цьому шляху я відкрив у собі дещо нове,
і, думаю, зміг це зробити, бо зустрів тебе.
Мені здається, що я відкрив заново напрочуд чисті й чудові спогади,
і це робить мене дуже щасливим.
Мені сумно, що це кінець.
Я радий, що пережив стільки чудових моментів. Дякую.
Відколи…
ти вперше мені всміхнулася
й дотепер
ти мені подобалася.
Сподіваюся, який би вибір ти не зробила,
він буде правильним.
Боже, як тонко сказано.
Тео…
З тобою я сміялася найбільше.
Я відчувала твою щирість.
І мої почуття були теж щирими.
Будьмо щасливі.
Я щасливий.
Чун Со, з тобою
я відчувала весь спектр емоцій.
Смуток,
щастя, схвильованість.
Дякую, що відвів мене до Раю вперше.
Я була рада провести з тобою в Раю і останній день.
Тобі личить чубчик.
Людина, з якою я хотіла би покинути Пекло, —…
Юк Чун Со.
У мене мурахи побігли.
-Наприкінці… -Ось як усе вийшло.
Вона обрала людину, яка змушує її серце калатати.
Юк Чун Со.
-Ходімо. -Ходімо.
Мабуть, важко було.
Дякую.
-Бувайте. -Бувайте. Ви двоє молодці.
Вид цих двох ззаду…
Неймовірно.
А Мін Соль…
Чун Со, ти приготувався до святкування?
-Святкування? -Так.
-Святкування… -Ти маєш схопити мене й бігти.
Справді?
Агов!
Ти здурів?
Це він так несе наречену? Заради бога!
Зажди!
Що ти робиш?
Моя сандаля!
Куди вона впала?
Зажди…
Так, це стосунки, яких вона хотіла.
От і кінець.
Певно, час для тебе промайнув особливо швидко.
-Для мене? -Так.
-Це так… -З тобою він летів найшвидше.
Справді?
Чесно, на початку ми не були зацікавлені одне в одному.
Так.
Потім на другий день усе почалося нізвідки.
Так.
І ми провели разом дві ночі підряд.
Цікаво, як так сталося.
Дуже цікаво.
Як так сталося?
ЛІ СІ АН
Якщо чесно,
час із Чун Со був наче ураган.
Коли я з ним,
замість комфорту відчуваю схвильованість, збентеженість і ніяковість.
Я відчуваю стурбованість, ревнощі та інші подібні емоції.
Так я й переконалася, що він для мене той самий.
Людина, з якою я хотіла би піти на побачення з десертом — це…
Юк Чун Со.
Гадаю, ви не знаєте, як поводитися з жінками.
-Справді? А є певний спосіб? -Так.
Я постійно казав, що хочу поговорити з тобою.
-Серйозно? Чому? -Так.
Я казав: «Хочу поговорити з Сі Ан».
Почуття до тебе зросли, тож я сильно розгубилася.
Ми з тобою сюди ще повернемося.
Завтра я точно виграю.
Поспи ще, Чун Со.
Так хочеться спати.
Що?
Так хочеться спати.
Поспімо ще.
-Котра година? -Поспімо ще.
Для мене
останнє побачення в Раю
було мені потрібне.
-Точно. -Так.
Романтичну прив'язаність
я відчуваю більше до тебе.
Хочу ходити на побачення з Чун Со і перенести наші стосунки назовні.
Це станеться?
Так.
Мій остаточний вибір —…
Юк Чун Со.
Від початку до кінця
найбільше я сміялася саме з ним.
А ще
до самого кінця
він не давав мені розслабитися.
Мій остаточний вибір — Кук Тон Хо.
Скажи чесно. Ти ж на мить поколивався?
Визнай.
ПАК ХЕ РІН
У мене не було шансу вирушити до Раю з Тон Хо,
тож його я вже не розглядала.
Мій остаточний вибір — Кім Чжон Со.
Із ним у мене були найзмістовніші розмови.
Ми поважали одне одного як чудових людей
і часто одне одному це казали.
Гаразд.
Наче в літню бурю, у «Пеклі для самотніх» вирували вихорі емоцій.
У цьому сезоні сформувалися чотири пари.
-Ми їх вітаємо. -Так.
Вітання.
З усіх сезонів, що ми вже бачили,
цей, схоже, справді найбільш емоційно напружений.
-Точно. -Нам теж.
-Ми були зворушені. -Захоплювалися.
Ми співчували й відчували єдність.
У цьому сезоні учасники дуже старалися лишатися вірними своїм емоціям.
Та й наші реакції.
-Можливо, вони були надмірними. -Вони були сильними.
-Ми так захопилися. -Вони були сильними.
-Але ми теж були справжніми. -Серйозно.
-Ми всі зробили цей сезон щирим. -Ми дивилися й усе це відчули.
Сподіваємося, ви зрозумієте.
Це тепер приходить на думку.
Нам дуже шкода.
-Настільки щирими ми були. -Так.
-Ми всі. -Так.
Переклад субтитрів: Ганна Волошина